220 
domsfællesskab eller arbejde i det mindste paa at holde al 
Fattigdom ude af deres lille Menighed; Udlaan paa Renter 
er absolut forbudt imellem dem. I denne Kirke var 
Faraday en stor Del af sit Liv Ældste, og han opgav 
ikke sin Prædikantvirksomhed, førend han opgav sit 
verdslige Læreembede. 
Faradays Navn maa føjes til den Række af lærde, 
der have været ligesaa alvorlige i deres Tro som dybe i 
deres Videnskab. Religionens Talsmænd i England frem- 
hæve med Ret, at hverken Newton eller Faraday, af 
hvilke hin betragtes som den største og skarpsindigste 
Mathematiker, denne som den lykkeligste Experimen- 
tator, at ingen af dem i deres Studium af Naturen 
have fundet noget Anstød, som kunde rokke dem i deres 
Tro. Newton skuede ind i Himmelhvælvingens Dybder, 
underlagde for alle Tider Stjernernes Gang den nøjagtigste 
Beregning og aabenbarede Mennesket Verdenssystemets 
Love; Faraday skuede ind i Stoffets inderste Kjærne og 
satte vidunderlige, frygtelige Kræfter, som ere skjulte 
derinde, i Bevægelse ved at fremkalde et Sammenstød 
mellem de usynlige Smaadele, et Møde mellem Kræfterne ; 
men begge, fremhæver man, bevarede de med lige Fromhed 
deres Barndoms Tro. De lode sig aldrig beruse af Stolthed 
over deres uhyre Fremskridt; og medens deres egne Op- 
dagelser ganske nær ved dem brugtes som Beviser af de 
vantro, fornægtede de selv personlig aldrig et eneste 
Øjeblik deres Tro. 
Jeg kan sige, at jeg har studeret Faraday godt; og 
dog har jeg først lært ham ret at kjende efter hans Død 
og det endda af ham selv. Hans personlige Fuldkom- 
menhed, som jeg ansaa for en simpel Udvikling af 
hans Natur, var tvertimod Frugten af en stadig Selv- 
