235 
lange, brede og tykke), af Cinders og af Kiselstene blandede 
med Jord; nederst, omtrent 414" fra Overfladen, laa den 
oprindelige faste Tørvejord. De Stoffer, som for lå Aar 
siden vare blevne spredte påa Overfladen, laa altsaa nu 
under et næsten fire Tommer tykt Lag af fine Jorddele, 
blandede med noget Plantestof. Det saa aldeles ud, som 
om disse Brudstykker havde, som Landmændene tro, ar- 
bejdet sig selv ned. Det synes imidlertid at være al- 
deles umuligt, at enten den knuste Kalk eller de brændte 
Mergeldele og Kiselstene kunde synke flere Tommer dybt 
under Overfladen gjennem fast Jord og dog blive ved at 
danne et sammenhængende Lag; heller ikke er det rimeligt, 
at det hensmuldrede Græs, om det end forøgede Overfladen 
med nogle af Muldets Bestanddele, kunde i saa kort Tid 
have skilt den fine Jord fra den grove og opdynget den 
første ovenpaa de Gjenstande, der for saa kort Tid siden 
laa strøede paa Overfladen. Fænomenets Forklaring, siger 
D., ligger i Regnormens Fordøjelsesevne. Ved at se nøje 
efter mellem Græsset paa den omtalte Mark viste det 
sig, at der neppe var et Rum af 2 Kvadrattommer 
uden en lille Dynge af cylindriske Ormexkrementer. Det 
er velbekjendt, at Ormene sluge Jord og efter deraf at 
have uddraget de fordøjelige Dele udstøde Resten og lægge 
den ved Mundingen af deres Gange i Form af smaa tarm- 
dannede Dynger. Ormen er ikke istand til at sluge de 
grovere Dele, og da heller ikke den rene Kalk har nogen 
Tiltrækning for den, vil den fine Jord, som laa under 
Cindersstykkerne, eller den brændte Mergel og den knuste Kalk 
ved dens stille Virksomhed langsomt blive flyttede og bragte 
op til Overfladen. Denne Antagelse er ingen blot og bar 
Gisning; thi paa en Mark, som var bleven bestrøet med 
Cinders for blot et halvt Aar siden, saa Darwin alle- 
rede Ormenes smaa Jordhobe ovenpaa de mindre Cinders- 
stykker. Heller ikke er den virkende Kraft saa ringe, som 
det straks kunde synes, thi den store Mængde Regnorme, 
som enhver er bleven var, der- nogensinde har gravet i 
en Græsmark, vil opveje den ringe Arbejdsmængde, som 
hver af dem kan yde". 
»Denne Hypothese forklarer det fordelagtige ved gam- 
melt Græsland, som Landmændene altid ere saa utilbøjelige 
til at bryde op; thi Ormene maa behøve en temmelig lang 
" Tid til at lave et tykt Muldlag ved rigtig at blande Jordens 
Bestanddele og den paaførte Gjødning. I Tervelodden var 
i Løbet af 15 Aar omtrent 31 Tomme bleven vel fordøjet. 
