Nyere Undersøgelser af Solens fysiske Forhold. 
Af Lektor P. Freuchen. SSR 
ØE Zoology 
dg ØR É C r 4 (Med en Tavle i Farvetryk). S Ak 16 1942 
LIBRKARUT 
men, rl 
I Begyndelsen af det syttende Aarhundrede opdagede 
Galilei, Friseren Johan Fabricius, Schwaberen 
Seheiner og Englænderen Harriot omtrent samtidig og 
uafhængig af hverandre ved Kikkertens Hjælp, at Solover- 
fladen ingenlunde var saa ensartet, som den viser sig 
for det ubevæbnede Øje, men ofte var besat dels med 
mørke, dels med stærkt lysende Pletter. Disse bleve i 
de følgende Tider ofte iagttagne, uden at der egenlig 
opdagedes noget væsenlig nyt, og man opstillede for- 
skjellige Formodninger om Solens fysiske Forhold, som 
navnlig gik ud paa at forklare de forskjellige Fremtoninger 
ved Solpletterne. 
William Herschels Hypothese, som var mest al- 
mindelig antagen indtil for faa Aar siden, er fremsat i 
dette Tidsskrifts første Rækkes 3die Bind (1856). Den 
gaaer ud paa, at Solens Kjerne er et fast, mørkt eller 
dog kun svagt lysende Legeme, som er omgivet af en 
tæt, Lyset tilbagekastende Atmosfære, uden om hvilken 
der atter findes en anden Atmosfære, et Lyshav, den 
Fjerde Række. Il. 16 
