245 
saaledes ikke at være nogen lovbunden Forbindelse imellem 
Solpletternes Mængde og Varmeforholdene paa Jorden. 
Derimod have Sabine, Gautier og Wolf paavist 
en højst mærkelig Forbindelse imellem den periodiske 
Aftagen og Tiltagen af Solpletternes Antal og Jordmagne- 
tismen. Jordmagnetismen er ikke en uforanderlig Kraft, 
der stedse virker med samme Styrke og i samme Retning, 
saaledes som Jordtyngden i det mindste synes at gjøre det. 
Dette har man allerede i lang Tid vidst, og for at studere 
de Forandringer, som Jordmagnetismen er underkastet, 
har man rundt omkring paa Jorden indrettet magnetiske 
Observatorier, hvor man stadig iagttager Magnetnaalens 
Bevægelser. Lamont i Minchen viste ved Behandling 
af de anstillede Iagttagelser, at der var en regelmæssig 
Periode i Forandringerne saavel af Jordmagnetismens 
Styrke som af dens Virkningsretning, og han angav 
Længden af denne Periode til omtrent 101 Aar. Ved en 
fornyet Undersøgelse fandt Wolf imidlertid, at Periodens 
Længde var 111, altsaa netop saa lang som Perioden 
for Forandringerne i Solpletternes Antal. De to Perioder 
vare ikke blot lige lange, men stemmede overens i alle 
deres Forhold, saaledes at de Åar, der havde de fleste 
Solpletter, ogsaa havde de stærkeste magnetiske For- 
andringer. En saa fuldstændig Samstemning i Perioderne 
for to forskjellige Fremtoninger leder uundgaaelig Tanken 
hen paa en indbyrdes Forbindelse imellem dem, enten en 
umiddelbar, saaledes at den ene Fremtoning er Åarsag, 
den anden Virkning, eller en middelbar, idet begge ere 
Virkninger af en fælles Aarsag. Hvilken Slags For- 
bindelse der finder Sted i det foreliggende Tilfælde er 
endnu ikke oplyst; det sandsynligste er dog, at det er 
en middelbar, at saavel Solpletternes Opstaaen som For- 
