247 
og vidnede om en temmelig stærk Forstyrrelse i Jord- 
magnetismen. Den følgende Nat iagttoges et meget heftigt 
magnetisk Uvejr over hele Jordkloden; men hvor vidt 
dette stod i nogen Forbindelse med det stærke Ildudbrud 
paa Solen, er det ikke muligt at afgjøre. 
Naar man har Lejlighed til i Løbet af flere. Dage at 
iagttage en og samme Solplet, seer man snart, at den 
forandrer sin Plads, og at Bevægelsen altid gaaer fra den 
venstre Rand henimod den højre. Alle Omstændigheder 
tale for, at denne Bevægelse, som tilsyneladende fore- 
gaaer hen over Solen, i det mindste tildels er en Bevægelse 
med Solen, og at denne ligesom Jorden har en Omdrejning 
omkring en Akse. Ved Maalinger af Solpletternes Be- 
vægelser vilde man da blive istand til at angive saavel. 
Stillingen af Solens Omdrejningsakse og følgelig af den 
dertil svarende Solækvator, som ogsaa Omdrejningstiden, 
under den Forudsætning, at Pletterne ikke have nogen 
egen Bevægelse paa Soloverfladen. De betydelige For- 
andringer, som Solpletterne ere underkastede, og som 
ofte foregaa i forholdsvis kort Tid, voldte imidlertid store 
Vanskeligheder ved Maalingerne, og disse bleve fremdeles 
forøgede derved, at det snart viste sig, at Pletterne 
ikke vare fast forbundne med Sollegemet, men havde 
deres egen Bevægelse. Idet man antog, at disse Be- 
vægelser ikke vare underkastede nogen bestemt Lov, men 
at der var lige stor Sandsynlighed for Bevægelser i den 
ene og i den anden Retning, tog man Middeltallet af de 
Omdrejningstider, som et meget stort Antal forskjellige 
Pletter havde givet, og fandt derved en Omdrejningstid 
af 25 Dage. Af de nærmere Undersøgelser, som navnlig 
Spoerer i Anclam anstillede, fremgik det imidlertid, at 
man kom til meget forskjellige Resultater for Omdrejnings- 
