| 
251 
bunden til Maanen, men til Solen. Den samme Protuberans 
traadte ogsaa tydelig frem i to Fotografier, som den 
engelske Astronom Warren de la Rue tog, det ene 
ved Begyndelsen, det andet ved Slutningen af Totaliteten ; 
og uagtet der kun laa tre Minuter imellem disse to Øje- 
blikke, var ogsaa her den faste Forbindelse med Solen 
og Flytningen i Forhold til Maanen tydelig. Ligeledes 
vise disse to Billeder, som ere gjengivne paa den farve- 
trykte Tavle, at Maanen under sin Bevægelse efterhaanden 
dækker Protuberanser, som vare synlige ved Totalitetens 
Begyndelse, medens den afslører andre, som da vare 
usynlige. «+ 
Ved Formørkelsen 1860 saa man ligesom 1842 og 
1851 baade ved Totalitetens Begyndelse og ved dens 
Slutning en smal skinnende Lysring om Maanen; denne 
Rings Farve var omtrent den samme som Protuberansernes, 
og man formodede allerede dengang, at den hørte sammen 
med disse og maaske var deres Kilde. 
Til den 18de Åvgust 1868 var der beregnet en Sol- 
formørkelse, som vilde blive total i et Bælte, der strakte 
sig over det sydlige Årabien, det persiske Hav, Forindien, 
den bengalske Bugt, Halvøen Malakka, Borneo og Mo- 
lukkerne. Fra England, Frankrig og Nordtyskland blev 
der sendt flere Expeditioner til Steder, hvor man antog, 
at der var størst Rimelighed for at faa klart Vejr, idet 
man tillige søgte at sprede dem til fjernt fra hinanden 
liggende Punkter, navnlig for at give de forskjellige 
Iagttagere Lejlighed til at se, om der mulig skulde 
foregaa kjendelige Forandringer i Protuberanserne i Løbet 
af den Tid, der vilde hengaa imellem de Tidspunkter, 
hvor Formørkelsen viste sig total paa de forskjellige 
Steder. 
