2D4 
Dampe af de Metaller, til hvilke de mørke Linier svare. 
Findes der endelig fremtrædende lyse Linier i et fuld- 
stændigt Spektrum, saa hidrøre de fra de til dem svarende 
Metaldampe i en heftigt glødende Tilstand, som bevirker, 
at de udstraale mere Lys, end de sluge. 
Wollaston havde allerede 1802 opdaget mørke Linier 
i Sollysets Spektrum, og de vare senere blevne nøjagtigere 
undersøgte af Fraunhofer, efter hvem de sædvanlig kaldes 
de fraunhoferske Linier. Kirchhof gav imidlertid først en 
Forklaring af disse mørke Linier, idet han viste, at de 
vare en Følge af en Lysslugning, udøvet af en ydre At- 
mosfære paa Lysstraaler fra et indre glødende Legeme. ; 
Kirchhof antog, at den egenlige lysgivende Del af 
Solen, den'saakaldte Fotosfære, var enten fast eller draabe- 
flydende, og at den lysslugende Atmosfære, som omgav 
Fotosfæren, var den under almindelige Forhold usynlige 
Krone. Kirchhof, Bunsen og Svenskeren AÅngstrom 
have ved deres Undersøgelser af de mørke Linier i Sol- 
spektret fundet, at den lysslugende Atmosfære sikkert 
indeholder Natrium, Magnium, Kalcium, Barium, Jern og 
Brint, som i denne Henseende ligesom ved sine kemiske 
Forhold staaer i Klasse med Metallerne; mindre sikker 
er derimod Tilstedeværelsen af Kobber og Zink. 
Formørkelsen den 18de August 1868 frembød ikke 
noget egenlig nyt ved den almindelige Betragtning gjennem 
Kikkerten; men de fra de tidligere Formørkelser bekjendte 
Fremtoninger traadte særdeles smukt frem. 
Efter at Solens Rand var forsvunden, indtraadte der 
ikke noget pludseligt Mørke. Maanen syntes endnu nogle 
Øjeblikke at være omgivet af en smal. lysende Ring, hvis 
Glands, seet i Kikkerten, var såa stærk, at der næsten 
kunde være Tvivl om, hvorvidt Totaliteten virkelig var 
