256 
. taget efter et af Fotografierne fra Guntoor, viser den 
mærkværdige snoede Skikkelse, som denne mægfige Pro- 
tuberans havde. 
De mærkeligste Resultater fremkom ved Undersøgel- 
sen af Protuberansernes Spektrer. Alle de større Ex- 
peditioner vare indrettede paa at anstille disse Iagttagelser 
og vare forsynede med fortrinlige Spektroskoper, der vare 
indrettede saaledes, at de ved et Uhrværk bragtes til at 
følge Solen i dens tilsyneladende Bevægelse paa Himlen. 
Desuden vare lettere Haandinstrumenter fordelte imellem 
andre Iagttagere paa Formørkelsens Vej. Saalænge der 
endnu var det mindste af Solen, som ikke var dækket 
af Maanen, stod hele Solspektret der med sine mørke 
Linier. Men det forsvandt i et nu; og Janssen, som 
havde rettet sit Spektroskops Spalte imod det Sted, hvor 
den sidste Solstraale maatte forsvinde, saa umiddelbart 
derefter to Spektrer dannede af 5 eller 6 adskilte meget 
glimrende lyse Linier paa mørk Grund, som altsaa maatte 
hidrøre fra Lyset af glødende metalliske Luftarter. Ved 
nærmere Undersøgelse viste det sig, at de tilhørte to 
meget smukke Protuberanser, af hvilke den ene var det 
foran omtalte Horn. Begge Spektrer vare fuldkommen 
ens; de svarede til hverandre Linie for Linie. De andre 
Iagttagere saa det samme; nogle saa færre andre flere 
Linier; men i Hovedsagen stemmede IlIagttagelserne over- 
ens. Protuberanserne ere altsaa Flammer, der stige op 
fra Solen og kunne have en Højde af mange tusinde Mile. 
Som bekjendt ere de lyse Linier i et saadant Flamme- 
spektrum forskjellige, eftersom Flammen indeholder for- 
skjellige Metaller, og man kan af Liniernes Plads slutte 
sig til Flammens Bestanddele. En saadan Slutning var 
i det foreliggende Tilfælde forbunden med forskjellige 
