258 
sine mørke Striber og Spektret af en Protuberans, for- 
saavidt der endnu var en saadan paa det Sted af Sol- 
randen. Solspektrets stærke Glands var en stor Hindring, 
som det imidlertid lykkedes Janssen at fjerne. Hans 
Opmærksomhed var navnlig henvendt paa Linien C i 
Spektrets røde Del”), som Dagen iforvejen havde vist sig 
stærkt lysende i Protuberansens Spektrum, og som der 
var Sandsynlighed for at finde, da de tilgrænsende Dele 
af Solspektret høre til de mindst blændende. Pludselig 
opdagede han en lille rød straalende Stribe, som aldeles 
nøjagtig dannede Forlængelsen af den mørke Linie C i 
Solens Spektrum. Idet han bevægede Spektroskopets 
Spalte saaledes, at den gled hen over den nærmeste Egn 
af Solens Rand, vedblev denne Linie at vise sig; men 
baade dens Højde og dens Lysstyrke forandrede sig, 
aabenbart som en Følge af en stor Forskjel i Protube- 
ransens Højde og Lysstyrke i dens forskjellige Dele. Kort 
Tid efter opdagede han ogsaa den lyse Linie, der nøjag- 
tigt svarede til den mørke Linie F i Solspektrets grønne Del. 
Om Eftermiddagen vendte han tilbage til Undersøgelsen . 
af den samme Egn af Solranden, som han havde under- 
søgt om Morgenen. De lyse Linier viste sig igjen, men 
deres Udseende vidnede om store Forandringer i For- 
delingen af Protuberansens Masse.  Linierne delte sig 
undertiden i enkeltstaaende Stumper, som ikke naaede 
ned til Solens Rand. Protuberansen havde fra om Mor- 
genen hævet sig over Sollegemet som isolerede Skyer. 
Janssen fortsatte i den følgende Tid disse Under- 
søgelser saa ofte, som Omstændighederne tillode det. 
— 
+) De mest fremtrædende fraunhoferske Linier betegnes efter Ved- 
tægt med de store Bogstaver A til I. 
