263 
Spalten glide hen over et Stykke af Solranden vil man 
efterhaanden faa forskjellige Strimler af Protuberansen at 
se, og man vil saaledes kunne sammenstille sig et Billede 
af den hele Protuberans. Ved at benytte en bredere 
Spalte opnaaede Lockyer paa engang at overse hele 
Protuberanser eller dog større Partier af dem, ganske 
som man seer dem ved totale Formørkelser. Han taler 
med Begejstring om de forunderlige Skyformer, han har 
seet, som snart med deres uldagtige, uendelig fine Sky- 
hinder minde om et engelsk levende Hegn med dets frodige 
Elme, snart om en tropisk Skov, hvor de tæt sammen- 
slyngede Grene trænge igjennem i alle Retninger. 
Protuberansernes Forbindelse med Kromosfæren er i 
Almindelighed smal, og for det meste hænge de sammen 
paa flere Punkter. Højere oppe slynge de forskjellige 
Stammer sig i hverandre; Protuberansen udvider sig og 
hæver sig op, indtil den taber sig i fine Traade, der 
synes at drive afsted for Vinden. 
Naar man seer Spektret af Kromosfæren ved Solens 
Rand, fremtræde Brintens Linier lyse, fordi de her ikke 
have nogen stærkere lysende Baggrund; i det almindelige 
Solspektrum ere de derimod i Regelen mørke, fordi de 
her virke absorberende paa det stærkere Lys af samme 
Farvetone, der udstraaler fra Fotosfæren. Denne Regel 
er dog ikke uden Undtagelser; saaledes var det efter 
Lockyers Iagttagelser i Foraaret 1869 neppe muligt at 
betragte Solen en Time igjennem, uden at der af og til 
viste sig lyse Brintlinier i selve det almindelige Sol- 
spektrum. I saadanne Øjeblikke føres der aabenbart 
stærkt glødende Brintmasser op igjennem Kromosfæren 
ved lignende opad gaaende Strømninger som de, der 
kaste metalliske Dampe ind i den fra Fotosfæren. Til 
