283 
lenes Reder have derfor ogsaa tildraget sig megen Op- 
mærksomhed og, som vi have seet, afgivet et af Hoved- 
beviserne for Antagelsen af et blindt, ufejlbarligt Instinkt 
hos Dyrene. Den almindelig udbredte Tro, at Fuglen 
ikke bygger sin Rede i Kraft af de sædvanlige Sjæls- 
evner: Evne til at iagttage, erindre og efterligne, 
men i Kraft af en vis medfødt og hemmelighedsfuld Til- 
skyndelse, har havt den uheldige Virkning at bortlede 
Opmærksomheden fra den aabenbare Sammenhæng, som 
der er mellem Fuglenes forskjellige Bygning, Levemaade 
og Forstand og de forskjellige Slags Reder, som de 
bygge. Det vil — skjøndt denne Sammenhæng allerede 
tildels er udviklet i det foregaaende — være nødvendigt 
at udpege nogle Exempler herpaa, da den er af stor 
Betydning for det Æmne, som her skal beskjæftige os. 
En stor Mængde Fugle bygge aldeles ikke Rede, 
men lægge Æg og ruge paa den bare Jord. Dette er 
f. Ex. Tilfældet med en stor Del Vade- og Svømme- 
fugle, mange Hønsefugle og næsten alle Natsvaler 
(Natravne). De danne da den ene Ende af Trappestigen, 
medens saadanne Fugle som Væverne, Icterus- 
Arterne og Gjærdesmutten, som bygge kunstig væ- 
vede, lukkede eller hængende Reder, danne den anden. 
De nævnte Fugles Bygning og Levemaade forklare os 
straks denne Forskjel. At Natravnenes Næb og 
Fødder gjøre dem legemlig uskikkede til at væve 
Græs, Mos, Trevler eller Uld sammen til en stærk og 
velbygget Rede, er udviklet i det foregaaende. Terner- 
nes og Rylernes Fødder ere lige saa lidt skikkede 
dertil, og for at kunne finde Føden opholde de sig for- 
trinsvis paa Steder, hvor der ikke findes Stoffer, af 
hvilke der kunde bygges egenlige Reder. Derimod ere 
