284 
de Fugle, som bygge de fuldkomneste og kunstigste 
Reder, de højest organiserede i deres Klasse, udrustede 
med stærke og dog fine Fødder, som ere vel skikkede 
til at gribe med, med et velskabt spidst Næb og med 
overordenlig hurtige Bevægelser. Paa de Steder, hvor 
de søge deres daglige Føde, ere de Stoffer, som de 
bruge til deres Reder, tilstede i Mængde, og de vise 
deres Forstandighed ved ikke sjelden at ændre Redens 
Anbringelse, Form eller Stof for at rette sig efter 
de forandrede Forhold, hvori Menneskets Nærhed har 
bragt dem. 
Dersom vi gaa mere i det enkelte, ville vi finde 
disse Sætninger bekræftede, og vi ere ofte istand til at 
forstaa Grunden til den ejendommelige Maade, hvorpaa 
en eller anden Rede er anbragt, eller til Valget af det 
Stof, hvoraf den er lavet, ved at betragte den Fugls 
Levemaade, som har bygget den. Isfuglen, der søger 
sin Føde i Floder og Bække, indretter sin Rede i disses 
Bredder; dens stærke og spidse Næb skaffer med Lethed 
Jord og Sand tilside, og de ophulkede Ben af de for- 
tærede Fiske danne en plump Rede påa Bunden af 
Hulen. Spætten (Træpikkeren), som hver Dag er be- 
skjæftiget med at bore Huller i Træer for at søge sin 
Føde, udvider et saadant Hul og danner deraf en Hule, 
hvori den trygt kan opfostre sine Unger. Tukanen, 
hvis overmaade store, men svage Næb, ufuldkomne 
Fødder og klodsede Bevægelser gjøre den det umuligt 
selv at bygge en Rede, benytter de Huller, som Spætter, 
Egern og andre Dyr have dannet, og som den finder i 
de Træer, paa hvilke den søger sit daglige Brød. Det er 
ikke det blinde Instinkt, som leder Fugle, der ligne 
hinanden saameget som Raagen og Kragen, til at 
