298 
eller Ulighed i Farve. Har en Fuglegruppe den ned- 
arvede Vane at bygge sine Reder i Træhuller som Tu- 
kanerne eller i Jordhuller som Isfuglene, vil den 
Beskyttelse, som derved ydes Hunnen i den vigtige og 
farlige Rugetid stille begge Kjøn paa lige Fod i Hen- 
seende til Fare for Angreb og tilstede »Avlsvalget« at 
arbejde uforstyrret paa at udvikle livlige Farver og 
iøjnefaldende Tegninger hos begge Kjøn. Har derimod, 
som f. Ex. hos Tanagraerne og Fluesnapperne, den 
hele Gruppe den Skik at bygge aabne, skaalformede 
Reder paa mere eller mindre udsatte Steder, vilde Frem- 
komsten af stærke Farver eller Tegninger idelig hæmmes 
hos Hunnerne derved, at disse bleve altfor iøjnefaldende, 
hvorimod den vilde have frit Spil hos Hannen og udvikle 
de mest blændende Farver hos denne. Hvor der imid- 
lertid var mere end almindelig Forstand og Evne til at 
slaa ind paa en anden Fremgangsmaade, kunde den Fare, 
hvorfor Hunnen var udsat ved at besidde glimrende Far- 
ver eller Tegninger, føre til, at den opførte en skjult 
eller lukket Rede som Mejsernes eller Icterus- 
Arternes; Erhvervelsen af smukke Farver og Opnaaelsen 
af en større Kunstfærdighed vilde i slige Tilfælde endog- 
saa kunne indvirke heldig paa hinanden og føre til, at 
begge opnaaede den største Fuldkommenhed. 
— Der gives heldigvis nogle faa besynderlige Afvigelser 
i Fuglenes Naturhistorie, der kunne benyttes som afgjø- 
rende Prøve paa Sandheden af denne Forklaring af Farve- 
forskjellen efter Kjønnet. Man har længe vidst, at hos 
nogle Arter hjælpe Hannerne enten til ved Rugningen 
eller udføre den ganske alene, og man har ligeledes ofte 
udhævet, at hos nogle var den sædvanlige Kjønsforskjel 
vendt om, saa at Hannen var uanseligere, Hunnen liv- 
