313 
sidde tryggere paa deres Reder end Gjærdesmutten +), 
Halemejsen eller Løvsangeren, men alle disse Fugles 
ringe Størrelse og fine Bygning kræve, at der sørges for, at 
de kunne holde sig varme og finde Beskyttelse mod Regn 
og' Kulde. Dette er Grunden til, at disse Fugle bygge 
kuppelformige eller lukkede Reder.” Det maa vistnok ind- 
rømmes, at dette Moment ogsaa bør tages i Betragtning, 
men vi tro dog, at det heller ikke vilde slaa til, naar 
man i det enkelte skulde paavise, at visse Smaafugle trænge, 
til omhyggeligere Beskyttelse mod Kulde og Fugtighed end 
mange andre, som lade sig nøje med simplere aabne Reder. 
Hovedtanken i Wallaces Udvikling forekommer os derfor 
ikke væsenlig at være anfægtet eller svækket ved disse 
kritiske Udtalelser. 
Den vistnok fuldkommen rigtige Tanke, at der i Natu- 
ren er en Stræben efter Skjønhed og Mangfoldighed for 
deres egen Skyld, som ikke kan forklares af Hensynet 
til det nyttige alene, men maa siges at finde sit fyldigste 
Udtryk i Tanken om en planmæssig Bestræbelse i disse 
Retninger i Ledelsen af den levende Naturs Udvikling, er 
udført videre i en Tale, som Hertugen af Argyll holdt 
»om Skabelse ved Lov" i ,,Royal Society" i Edinburgh i 
Decbr. 1864. Som Exempel vælger han Kolibrierne, og 
da baade selve Tanken og den Maade, hvorpaa han har 
gjennemført den, forekommer os at indeholde meget sandt 
og træffende, ville vi ikke nægte os den Fornøjelse her 
ogsaa at gjengive nogle af hans Betragtninger, da de staa 
i saa nær Forbindelse med Grundtanken i Wallaces Af- 
handling. 
»Denne Fuglegruppe, siger han, synes mig at afgive et 
meget slaaende Exempel paa flere af de ubegribelige Træk, 
der paa den ene Side friste os til at gruble over Arternes 
Oprindelse og paa den anden Side trodse enhver Stræben 
efter at bringe denne i Forbindelse med en bekjendt eller 
tænkelig Naturkraft. Den er skarpt afgrændset fra alle 
andre; det er vanskeligt at udpege dens nærmeste Slægt- 
ninge, og disse staa den i al Fald temmelig fjernt; den er 
ufravigelig indskrænket til det ene af vor Jordklodes store 
Fastlande; de forskjellige Slægter ere meget nær beslægtede 
+) Forf. nævner ogsaa Fuglekongen, hvilket dog er mindre heldigt, 
da dens smukke Issetop maa gjøre den temmelig iøjnefaldende, 
og dens Rede, skjøndt kunstig nok, ikke er lukket, men aaben 
oventil. (Nilsson, Skand. Fauna). 
