320 
est disputandum" fuldt saa vel Wallace selv. Det er for- 
staaeligt og til en vis Grad vel sandsynligt, at vor Skjøn- 
hedsopfattelse kan stemme med Naturens eller Skaberens 
(den absolute Skjønhedside); men hvad Ret have vi til at 
tillægge Dyrene, f. Ex. Fuglene, en lignende? Baade Dar- 
win og Wallace tilskrive ,,Avlsvalget" Hanfuglenes smukke 
Sangstemme og Farvepragt. og forklare os, at de have ud- 
viklet sig derved, at Hunnerne foretrak de Hanner, som ogsaa 
i vore Øjne eller Øren vilde være de smukkeste eller de 
bedste Sangere, hvorimod de uanselige Farver og det hæs- 
lige Skrig, som udmærke andre Arter, skulde skyldes andre 
Aarsager end ,,den naturlige Kaaring". Men, naar der er såa 
stor en Forskjel mellem Menneskenes Smag, hvorfor skulde 
der da ikke kunne være Fugle, der havde særlig Forkjær- 
lighed for de mørke Farver eller for den skrigende Røst? 
Skal Theorien udvides til ogsaa at omfatte disse Tilfælde, 
då maa det indrømmes, at den bliver saa altomfattende, 
saa elastisk, at selv dens Venner og Tilhængere maa blive 
betænkelige derved. 
samt den tidligere meddelte »om Formumning og Beskyttelses- 
lighed«, til Gjenstandå for en interessant og aandrig Kritik (Biblio- 
théque universelle, 1870), hvoraf disse Bemærkninger ere laante. 
