330 
disse sættes Munden i en bestemt Stilling, men Mund- 
hulheden deles ikke ved Tungen eller Læberne i flere 
Dele, hvad der derimod er Tilfældet for de andre Vo- 
kalers Vedkommende. Sætter man saaledes Munden til- 
rette til at udtale et Y, maa man med Læberne danne 
en rørformig Tilsætning til den bagved liggende Del 
af Munden. Den resonerende Hule deles derved i to 
Dele, en mindre, langstrakt og en større Hulhed; Luften 
har i hver af disse sin særegne Svingningsform, og Yklan- 
gen maa derfor karakteriseres ved to Toner. Efter 
Helmholtz kunne vi udtrykke Mundhulhedens Resonans 
for de forskjellige Vokaler ved følgende Noder: | 
seer SELE. Her T øse BER es NE BEES Feb DE DEDE reddes PA ASE 
Er ERNE: == —  ——— TER EVE ret Rede SS PAR 
NE EF er ER 
———— — 
[an 
(=) 
w 
& 
(u) 
= 
(S) 
Sd 
Kønig har gjort disse Vokallydenes Bisvingninger 
synlige, Han betjente sig hertil af en udspændt Membran 
af Kautsjuk, paa hvilken var anbragt et Gasblus paa 
samme Maade som paa de ovenfor omtalte Orgelpiber. 
Denne Membran lukkede for et Rør af Kautsjuk, hvis 
anden Ende var forsynet med et Mundstykke. Naar han 
satte dette for Munden og sang en eller anden Tone 
ind i Røret, kom Membranen og derved Flammen i Sving- 
ninger, der imidlertid vare for hastige til at kunne op- 
fattes af Øjet. Kønig betjente sig derfor af et rote- 
rende Spejl, i hvilket han betragtede Billedet af Flam- 
men. En roligbrændende Flamme vil, naar Spejlet drejes 
