342 
At Stødene ere Aarsag til det ubehagelige Indtryk, 
vi med Øret opfatte som Dissonans, forklares let i Ana- 
logi med de øvrige Sandsers Opfattelse. Enhver stødvis 
Irritation af en Nerve er altid en Aarsag til en ubehage- 
lig Følelse, der ved et vist Antal Paavirkninger er størst, 
hvorimod det pinlige Indtryk forsvinder, naar Pirringerne 
følge saa hurtig paa hinanden, at Nerven endnu bevarer 
Indtrykket af den foregaaende Irritation, indtil den næste 
indtræder. En pludselig Overgang fra Mørke til stærkt 
Dagslys angriber Øjet i første Øjeblik; men et længere 
Ophold i Lyset sløver Synsnerven og lader Øjet, hvad 
vi.kalde, vænne sig til Lyset. Begiver man sig fra Dags- 
lyset ned i en mørk Kjelder, vil det derfor altid vare 
nogen Tid, inden man formaaer at skjelne Gjenstandene 
i denne, fordi Synsnerven ikke øjeblikkelig faaer sin ved 
Lysets Paavirkning tabte fuldkomne Irritabilitet igjen. 
En Vekslen af Lys. og Mørke vil derfor angribe Øjet 
mere end et stadigt Lys, fordi Synsnerven i Mørket 
atter ganske eller delvis faaer sin Irritabilitet tilbage og 
saaledes ved hvert Lysglimt angribes paany. Af den 
Grund gjør et flagrende Lys et saa ubehageligt Indtryk. 
Er denne Vekslen derimod saa hyppig, at Lysindtrykkene 
ikke faa Tid til at tabe sig i de mørke Mellemrum, 
bliver Indtrykket ganske det samme som af et roligt 
vedvarende Lys. Drejer man saaledes en Glød hurtig 
rundt i en Kreds, seer man, som bekjendt, kun en lysende 
Linie, hvad der ikke frembringer noget ubehageligt Ind- 
tryk paa Øjet. 
I det første Afsnit af denne Afhandling have vi 
bemærket, at de konsonerende Intervaller udtrykkes ved 
de simpleste Talforhold, og at Konsonansen er desto 
fuldkomnere, jo mindre de Tal ere, der danne Forholdets 
É 
