344 
Vi ville nu med dette for Øje atter betragte de 
konsonerende Intervaller. Lad i nedenstaaende Rækker 
den øverste betegne Grundtonens, den nederste Oktavens 
med de disse ledsagende Partialtoners Svingningstal, 
idet vi betegne Grundtonens med 1: 
LESS Pere SS EN OS 
2 Å DRE 
Et Blik paa disse 2 Rækker vil da let vise os Åar- 
sagen til den her herskende fuldkomne Konsonans. Ok- 
tavens Hovedtone og alle dens Bitoner dækkes fuldstæn- 
dig af Grundtonens. Her er ingen Aarsag til Stød til- 
stede. Er Oktaven derimod ikke fuldkommen ren, giver 
dette sig straks tilkjende ved Fremkomsten af Stød; den 
forstemte Oktays Hovedtone og Partialtoner ville alle 
give Stød med Grundtonens Bitoner af ulige Orden. 
Forsøgene stadfæste denne Forklaring.  Ånvender 
man to Resonatorer, den ene afstemt efter Grundtonen, 
den anden efter Oktaven, og lader man samtidig Grund- 
tonen og den forstemte Oktav tone, opfatter man ingen 
Stød med den første Resonator; benytter man sig derimod 
af den anden, hører man tydelig de Stød, der fremkomme 
ved Grundtonens første Partialtone og den forstemte 
Oktavs Hovedtone. 
Grundtonen og Duodecimen eller Kvinten til Oktaven, 
hvis Interval er 1:3, udmærke sig ligeledes ved deres 
fuldkomne Konsonans, hvad en Betragtning af de neden- 
for angivne Svingningsforhold straks udviser: 
BE SES ÆESAGDAE S TO 
3 6 Og.d 
For Grundtonen og Kvinten faa vi følgende Rækker: 
ØRET: PT STER STR IE NSES 12 PRESS 
BER RER 
