345 
En ringe Forstemthed giver Stød mellem Kvintens 
første og tredie samt Grundtonens anden og femte Par- 
tialtone. 
For Orgelbyggere er den Omstændighed, at urene 
Oktaver, Duodecimer og Kvinter give Stød, en bekjendt 
Sag, og de benytte sig heraf til sikkert at frembringe 
den rigtige Stemning. 
Paa lignende Maade kan man opstille Rækker for 
de øvrige konsonerende Intervallers Vedkommende. Jo 
større Antallet af de sammenfaldende Partialtoner er, jo 
fuldkomnere bliver Konsonansen; ligge de to Hovedtoner 
eller flere af Overtonerne hinanden meget nær, er der 
Aarsag til Dissonans tilstede, og Intervallet bliver derfor 
mere eller mindre dissonerende. Af den Grund er 
Kvinten ikke saa fuldkommen en Konsonans som Ok- 
taven og Duodecimen; en Betragtning af Kvartens Rækker 
Di 0549; 12542 
AR "By, 12562, 
viser, at dette Interval ikke er saa konsonerende som 
Kvinten, hvorimod det er en fuldkomnere Konsonans end 
den store Terts, hvad vi let se af nedenstaaende Rækker: 
43550123 165 2058 
Bi 10: 15 4208-55 
Vi skulle nu til Slutningen kortelig berøre det Spørgs- 
maal, hvorledes det er muligt for Øret paa en Gang at 
opfatte den Mangfoldighed af Svingninger, det viser sig 
at være i Stand til. 
Kaste vi samtidig flere Stene i en stillestaaende 
Vandoverflade, vil der herved frembringes forskjellige 
cirkelformede Bølger, der gjennemkrydse hverandre, 
uden at det ene Bølgesystem hindres i sin Bevægelse af 
