347 
dem, der fremkaldte den. — Betragte vi en af flere 
Bølgesystemer bevæget Vandoverflade, kan Øjet i Reglen 
med Lethed adskille hvert Bølgesystem for sig; men Øret 
befinder sig i Sammenligning med Øjet under langt ugun- 
stigere Forhold. Ved Synet kunne vi nemlig i Alminde- 
lighed overskue en stor Overflade, medens vi med Øret 
ere indskrænkede til kun at opfatte Svingningerne af de 
Luftdele, der befinde sig i Ørets umiddelbare Nærhed. 
Tænke vi os, at vi blot vare i Stand til at iagttage en 
eneste Vandels Bevægelser, som hvis vi for Exempel 
kunde betragte Vandoverfladen gjennem et snevert Rør, 
vilde Øjet ikke være i Stand til at lære os, om Over- 
fladens Bevægelse skyldtes en enkelt eller flere sammen- 
faldende Bølger. Ikke desto mindre formaaer Øret trods 
den ugunstige Stilling med en beundringsværdig Skarphed 
at angive alle de enkelte Svingninger, hvoraf den Bevæ- 
gelse, det opfatter som Lyd, er sammensat. Man tænke 
sig for Exempel, hvormange Luftbølger der gjennemkrydse 
hverandre i en Balsal. Hvert Instrument er her Centrum 
for et Bølgesystem, Kjolernes Raslen, Benenes Bevægelse 
paa Gulvet udsende hver sine særegne Bølger; alle disse 
Bevægelser sætte Luftdelene i Øreaabningen i en vis 
Svingningstilstand, og Øret formaaer i denne at finde alle 
… de Elementer, hvoraf den er sammensat. Øret maa der- 
for have ganske andre Midler til sin Raadighed til at 
opfatte Lydsvingninger end dem, Øjet benytter til at 
sandse Lyssvingningerne. For at forstaa den paapegede 
Ejendommelighed i den Maade, hvorpaa Øret opfatter 
Tonerne, maa vi derfor se, om vi ikke ved rent udvortes 
Midler ere i Stand til at adskille en sammensat Klang 
i dens Bestanddele, og da undersøge, om ikke analoge 
Organer findes i Øret. Vi have allerede i foregaaende 
