363 
vokse op til en ny Rugmark, gjøre de det dog ikke, thi 
»Ukrudtet« vokser op med og kvæler dem. Man seer 
heraf, at fordi en Plante kan taale et Lands Klima og 
trives godt i det, er det ikke tilladt at slutte, at den 
let skulde kunne akklimatiseres der; de mange indviklede 
Forhold, hvori den maa træde til den omgivende Dyre- 
og Planteverden, kunne derfor godt være af en saadan 
Natur, at den alligevel fortrænges. 
Som Kulturen umiddelbart holder sin Haand be- 
skyttende over de dyrkede Planter, saaledes bjælper den 
uden at vide af det mange andre i deres Kamp for Livet. 
De fleste Ukrudtsplanter ere enaarige, og de kunne netop 
af denne Grund kun komme ret frem, hvor Jorden aarlig 
omtumles og de fleraarige derfor gaa til Grunde eller i 
alt Fald stækkes i deres Udvikling. »Hvis vi,« siger 
Hooker”), »sammenligne de dyrkede Egne i England 
med de udyrkede, saa finde vi en saa stor Forskjel i 
deres Plantevækst, at jeg ofte er bleven forledt til at 
tvivle om, at mange af vore kultiverede Landes saa- 
kaldte vilde Planter skulde være virkelig oprindelig inden- 
landske; ja jeg er endog bleven ført til at tro, at nogle 
af de mest variable mellem dem, som Gaasefod og Jord- 
røg, maa være opstaaede, siden Kulturen begyndte. I 
de udyrkede Landskaber er Antallet af de enaarige Planter 
overmaade ringe, hvorimod det i de opdyrkede er meget 
stort, og jo længere vi gaa bort fra Kultur, Veje og 
Brakmarker, desto sjeldnere blive de, til de endelig blive 
særdeles sjeldne paa de ubeboede Smaaøer ved Skotlands 
Vestkyst og i Bjergkløfterne. De tre almindeligste vilde 
ET 
”) I »The struggle for existence amongst plants« i »The popular 
science review«, 1867. 
