347 
de vilde molukkiske Stammers Tungemaal. — De vilde 
Malayer ere Dyakerne påa Borneo, Battaerne og andre 
vilde Stammer paa Sumatra, Jakunerne paa Halvøen 
Malakka og Urboerne paa det nordlige Celebes, Sulu-Øen 
og en Del af Buru. 
Hudfarven er hos alle disse forskjellige Stammer 
lyserødbrun med et mere eller mindre olivenfarvet An- 
strøg og varierer ikke sønderlig over et Landomraade 
af Syd-Evropas Størrelse. Haarets Beskaffenhed er lige- 
saa konstant: det er ufravigelig sort, glat og temmelig 
stridt; en lysere Fårve eller Tilbøjelighed til at krølle 
er et næsten sikkert Bevis paa Blanding med fremmed 
Blod. Ansigtet er næsten uden Skjæg og Brystet og 
Lemmerne uden Haar. Højden er temmelig ens og altid 
betydelig under Evropæernes Gjennemsnitshøjde; Legems- 
bygningen er imidlertid stærk, Brystet vel udviklet, Fød- 
derne smaa, tykke og korte, Hænderne smaa og temme- 
lig fine. Ansigtet er noget bredt og tilbøjeligt til Fladhed; 
Panden afrundet, Brynene lave, Øjnene sorte og ganske 
lidt skjæve, Næsen temmelig lille, ikke fremspringende, 
men lige og veldannet, Tippen lidt afrundet, Næseborene 
brede og synlige, Kindbenene temmelig fremspringende, 
Munden stor, Læberne brede og veldannede, men ikke 
fremragende, Hagen rund og velskabt. — Uagtet der 
ikke i denne Beskrivelse er meget, der støder mod Skjøn- 
hedsreglerne, er det dog ganske vist, at i det hele ere 
Malayerne ikke smukke. Dog se de unge ofte ret godt 
ud, og indtil 12—15 Aars Alderen ere mange Piger og 
Drenge ganske vakre, ja nogle have endog Ansigter, som 
paa deres Vis ere næsten fuldkomne. Jeg er tilbøjelig 
til at tro, at de miste meget af deres gode Udseende 
ved slette Sæder og et uregelmæssigt Levnet. Fra en 
