319 
men neppe røre, end sige ryste, sin Kammerat; mangen 
en Gang har jeg selv maattet vække en haardt sovende 
paa en Land- eller Sørejse. De højere malayiske Sam- 
fundsklasser ere overordenlig høflige og have den samme 
rolige Værdighed som de bedst opdragne Evropæere., 
Men ved Siden deraf besidde de en hensynsløs Grusom- 
hed og Foragt for Menneskeliv, som er den mørke Side 
af deres Karakter. Det er derfor ikke saa forunderligt, 
at forskjellige rejsende give aldeles modsatte Skildringer 
af dem; at den ene roser deres Ædruelighed, Høflighed 
og Godmodighed, og at den anden klager over deres 
Upaalidelighed, Falskhed og Grusomhed. Gamle Nicolo 
Conti skriver 1430: »Beboerne af Java og Sumatra 
overgaa alle andre i Grusomhed. At dræbe et Menneske 
betragte de som en Spøg og straffe det ikke.  Kjøber 
en et nyt Sværd og ønsker at prøve det, støder han det 
i Brystet paa den første, han møder; de forbigaaende 
undersøge Saaret og rose Morderens Behændighed, der- 
som Sværdet er godt ført.« Derimod siger Drake om 
det sydlige Java: »Folket der er meget godlidende, 
sanddru og skikkeligt,« og Crawfurd siger, at Java- 
neserne, som han kjender meget godt, »ere et fredeligt, 
lærvilligt, ædrueligt, skikkeligt og flittigt Folk,« hvorimod 
Barbosa, som saa dem i Malakka i.1660, siger: »det 
er meget snilde og fiffige Folk, men meget ondskabsfulde 
og store Bedragere, der sjelden tale Sandhed, oplagte til 
alskens Ondskab, men rede til at ofre deres Liv.« — 
Malayens Begavelse er ikke særdeles stor; han kan ikke 
hæve sig over de simpleste Tankeforbindelser og har ikke 
megen Smag for at erhverve sig Kundskaber. Den Kul- 
tur, som han har, synes han ikke at have udviklet selv, 
da den er udelukkende indskrænket til de Stammer, 
