380 
som ere blevne omvendte til Muhammeds eller Brah- 
mas Lære. 
Den typiske Papu er i mange Henseender ligefrem 
Malayens Modsætning og er hidtil kun bleven meget 
ufuldstændig beskrevet. Hudfarven er sodbrun eller sort 
og nærmer sig undertiden til, men naaer aldrig ganske, 
visse Negerracers kulsorte Farve; den varierer imidlertid 
mere end Malayens og er undertiden kun mørkebrun. 
Haaret er meget ejendommeligt, haardt, tørt og kruset 
og vokser i smaa Duske eller Krøller, der ere korte og 
tætte hos de unge, men senere vokse langt og danne den 
tætte krusede Paryk, som er Papuens Stolthed. Ansigtet 
er prydet med et Skjæg af samme krusede Beskaffenhed 
som Hovedhaaret, og Arme, Ben og Bryst ere mere eller 
mindre beklædte med Haar af samme Slags. I Højde 
overgaaer Papuen afgjort Malayen og kan maale sig med 
eller overgaaer i Gjennemsnit endog Evropæerne. Benene 
ere lange og tynde og Hænderne og Fødderne større end | 
Malayens. Ansigtet er temmelig langt, Panden flad, 
Brynene meget fremtrædende, Næsen stor, krum og høj, 
Næsevingerne brede, men Aabningerne skjulte paa Grund 
af Næsetippens Forlængelse; Munden er stor, Læberne 
tykke og fremspringende. Ansigtet har saaledes i det 
hele et mere evropæisk Udtryk end hos Malayen paa 
Grund af den store Næse, hvis ejendommelige Form i 
Forbindelse med de mere fremtrædende Bryn og Haarets 
beskaffenhed paa Hoved, Krop og Ansigt gjør det let 
ved første Øjekast at kjende disse to Racer fra hin- 
anden. De fleste af disse karakteristiske Træk sees lige- 
saa tydelig hos Børn paa 10—12 Aar som hos voksne, 
og Næsens ejendommelige Form tillige paa de udskaarne 
