397 
at en temmelig smal Havarm faktisk begrændser de 
fleste Landfugles Udbredning (især i det varmere Jord- 
bælte, kunne vi tilføje). Dersom vi se bort fra de mere 
omstrejfende eller stærkt flyvende Rov-, Vade- og Svømme- 
fugle, ville vi finde, at efter de bedste Kilder bebo kun 
22 Arter af Landfugle Selskabs-Øerne, og af dem 
er der 7, som ogsaa findes paa andre Øgrupper lige til 
Marquesas, Fidji- og Sandwich-Øerne, og det er 
næsten alle middelmaadige Flyvere, der bebo Skove og 
Bjerge og høre til Slægter, som ellers ikke pleje at have 
stor Udbredning. Paa Hr. G. R. Grays Fortegnelse 
over Sydhavsøernes Fugle finder jeg 11 Arter af 7 Slægter,”) 
som kjendes fra to 'eller flere vel adskilte Øgrupper i 
Central-Sydhavet, og flere af dem have en meget vid 
Udbredning; to”) af hine Slægter ere udelukkende ind- 
skrænkede til det polynesiske Omraade. Disse Kjends- 
gjerninger antyde ganske vist et inderligere Sammenhæng 
end det nærværende mellem disse forskjellige Øgrupper 
allerede i den Tid, da de nærværende Arter (og blandt 
dem Mennesket) vare til. Det ejendommelige ved Men- 
neskets Udbredning i denne Verdensdel gjentager sig 
altsaa indtil en vis Grad hos Landfuglene, og dette be- 
rettiger os til at antage, at den Landsænkning, som an- 
tydes af Koralrevene, fandt Sted efter Menneskets Op- 
træden paa Jorden. Denne Sænkning var sandsynligvis 
samtidig med og maaske foranlediget ved de nærværende 
Vulkanøers Hævning; Mennesket og Fuglene formaaede 
at flytte hen til dem, men Pattedyrene svandt ind og 
gik tilsidst tilgrunde, da den sidste Bjergtop af det gamle 
»Terra pacifica« sank under Havfladen. 
") Myzomela, Meliphaga, Tatare, Monarcha, Coriphilus, Eudy- 
namis og Ptilonopus. 
"”) De udhævede. 
