422 
som Bladene opsuge, trænger ind gjennem Haarene og 
Nervernes Overhud. Denne Opsugning kan imidlertid 
kun være af nogen Betydning paa meget tør Jordbund, 
efter hede Dage, naar Planterne endnu om Aftenen for- 
blive slappe; naar Bladene derimod ere stive og strut- 
tende, og Rødderne endnu forefinde Vand nok i Jorden, 
er det neppe muligt, at Duggen kan trænge ind i større 
Mængde, da alle Celler ere fuldkommen fyldte. Da der 
med Duggen tillige indfinder sig Vanddraaber, som ere 
udskilte af Planterne, paa Bladspidser og Bladrande, 
hvilket man om Aftenen let kan iagttage i det frie, saa 
følger deraf, at Rødderne til den Tid endnu optage meget 
Vand, som føres op til Bladene, ja at de endog optage 
mere, end disse kunne beholde; derfor træder det ud i 
Skikkelse af Draaber, og deri ligger ogsaa Beviset for, 
at Duggen ikke kan trænge ind i større Mængde. Naar 
derimod Bladene om Aftenen endnu ere slatne, hvilket 
dog skeer meget sjelden, saa kunne de vel ogsaa op- 
suge Duggen og igjen erholde deres Stivhed. Imidlertid 
tør man i vort Klima ikke tillægge Duggen for stor Be- 
tydning i denne Henseende, thi det dugger kun stærkt, - 
naar der ikke er hengaaet altfor lang Tid siden den sidste 
Regn, naar altsaa Planterne endnu forefinde tilstrække- 
ligt Vand i Jordbunden. — Den vigtigste Rolle synes 
Duggen at spille om Morgenen ved Solopgang. Naar de 
i Nattehvile hensunkne Planter pludselig blive trufne af 
Solen, vilde de visne, da Rødderne kun ere i ringe Virk- 
somhed i den endnu kolde Jordbund; Duggen beskytter 
Bladene mod pludselig indtrædende stærk Fordampning 
straks efter Solopgang, og saaledes vinder Planten ”Tid 
til at træde ind i den Virksomhedstilstand, som svarer 
til Dagstimerne. Denne Anskuelse støtter sig paa de af 
