437 
Hypothese om »de organiske Molekuler«; denne gik nem- 
lig ud paa, at Livet er en umistelig Egenskab ved visse 
uforgængelige Smaadele, som findes i alle levende 
Ting og have visse fra dem uadskillelige Kræfter, hvor- 
ved de afvige fra det ikke levende Stof. Enhver le- 
vende Organisme er dannet ved en midlertidig Sammen- 
slutning af disse Molekuler; de forholde sig til denne 
som de enkelte Vanddele til et Vandfald eller en 
Hvirvelstrém. Organismens Former bestemmes altsaa af 
Kampen mellem de ydre Betingelser og de dens organiske 
Smaadele iboende Kræfter, og ligesom Standsningen af 
en Malstrøm kun tilintetgjør en given Form, men lader 
Vanddelene med alle dem iboende Kræfter være, hvad de 
ere, saaledes er, hvad vi hos en Plante eller et Dyr 
kalde Forraadnelse eller Død, kun Sønderbrydningen af 
Formen, kun en Ophævelse af det Baand, som forenede 
dets organiske Smaadele, der nu sættes i Frihed som 
Infusionsdyr. 
Man vil let se, at denne Lære ikke falder sammen 
med ÅAÅbiogenesen, hvormed den saa ofte forveksles. 
Efter Buffons Hypothese er et Stykke Kjød eller en 
Haandfuld Hø kun dødt i indskrænket Betydning, Kjødet 
er død Okse, Høet dødt Græs, men Oksens eller Høets 
organiske Smaadele ere ikke døde, men tvertimod rede 
til at aabenbare deres Livskraft, saasnart den Okse- 
eller Græsham, der holder dem fængslede, sprænges ved 
Opblødningen i Vandet. Buffons Hypothese hører der- 
for snarere ind under Xenogenesen. Saadan som den 
var, vil den i deres Øjne, der ville være saa retfærdige 
at erindre, at den fremsattes, førend den nyere Kemi og 
den nyere optiske Kunst vare blevne til, staa som en 
sindrig og frugtbar Tanke. 
