449 
engang at erindre, at jeg ikke har Ret til at udgive denne 
min personlige Mening for en videnskabelig Tro.) 
Se det er Historien om de Fremskridt, som Redis 
store Biogenesis-Lære har gjort! med den antydede Be- 
grændsning synes den mig at have sejret paa hele Linien 
lige til den Dag idag. 
Med Hensyn til det andet store Spørgsmaal, som 
Redi gav os at løse, om der ved Siden af Homogenesen 
gives en Xenogenese, — d. v. s. om der ved Siden af 
de sædvanlige Organismer, som afføde et Afkom, der 
gjennemløber det samme Kredsløb som de selv, gives 
andre, hvis Afkom er af en fra dem aldeles forskjellig 
Beskaffenhed — have to Aarhundreders Undersøgelser 
ført til et andet Resultat end det, hvorved Redi blev 
staaende. Førend første Halvdel af det attende Aar- 
hundrede var gaaet til Ende, havde Vallisnieri, Re- 
aumur 0. Å. bragt det paa det rene, at Ormene i 
Galæblerne ikke ere avlede af de Planter, der frembringe 
Gallerne, men hidrøre fra Insektæg, der lægges ind i 
+) Den Mangel paa Konsekvens, hvormed den berømte Taler,. efter 
sejrrig at have bekæmpet Selvdannelseslæren som gyldig for Nu- 
tiden, lader den beholde et Smuthul i hint fjerne, taagede Afsnit 
af Jordens Udviklingshistorie, hvor det er saa tillokkende at give 
Fantasien frit Spil, vil ikke undgaa Læserens Opmærksomhed. 
Sagen er den, at han ikke kan undvære ÅAbiogenesen til at for- 
klare Livets første Oprindelse; er der først Liv, da kan Udvik- 
lingstheorien gjøre Resten. Men der kan ikke saaledes gaaes 
påa Akkord. Et af to: Har der i Tidernes Begyndelse fundet 
Selvdannelse Sted, hvad skulde da kunne bringe den til at op- 
høre igjen? Og findes den ikke i Naturen, da er det, fordi den 
er en Uting, og da kan den heller ikke have fundet Sted i Jord- 
historiens »mørke Tidsrum«. De moderne Udviklingstheorier 
(Darwinismen osv.) medføre som sidste Konsekvens Selvdannel- 
ses-Theorien (Abiogenesen), hvad dennes ivrigste Forfægtere, f. Ex. 
Håckel, ogsaa aabent vedkjende sig: (M. ÅA) 
Fjerde Række. II. 29 
