456 
havde faaet Navn af »Pebrine« (Pebersyge), bleven op- 
tegnet som særdeles dødelig. Men i Aarene efter 1853 
brød denne Sygdom ud med en såa uhyre Voldsomhed, 
at Silkehøsten i 1858 var bragt ned til en Trediedel af, 
hvad dem var i 1853; 'og' lige til "de "sidste Par 
Aar naaede den aldrig Halvdelen af "Udbyttet i 1853. 
Dette betyder ikke alene, at de mange Mennesker, der 
beskjæftige sig med Silkeavl, ere en 300 Millioner Rigsdlr. 
fattigere, end de kunde have været; ikke alene, at der er 
bleven betalt høje Priser for indførte Silkesommerfugleæg, 
og at Silkeavleren, efter at have sat sine Penge i dem og 
betalt for Morbærblade og Pasning, har seet sine Silke- 
orme omkomme og sig selv blive ødelagt, men det be- 
tyder tillige, at Lyons Væverstole have staaet ledige, og 
at i Aarevis Lediggang og Årmod har været en stor og 
tidligere flittig og velstaaende Befolknings tvungne Lod! 
I 1858 foranledigede Tilstandens Alvor det franske 
Videnskabernes Akademi til at nedsætte et Udvalg, hvor- 
af den udmærkede Naturforsker A. de Quatrefages var 
Medlem, for at undersøge denne Sygdoms Natur og om 
mulig at udfinde Midler til at standse den. Naar man 
læser Quatrefages” Beretning derom i 18359, er det meget 
interessant at se, at hans grundige Studium af Pebrinen 
paatvang ham den Overtydelse, at i sin hele Optræden og Ud- 
bredelsesmaade er Silkeorme-Sygdommen aldeles analog 
med Koleraen hos Mennesket. Men den er forskjellig fra 
Koleraen og forsaavidt langt frygteligere, som den er 
arvelig og under visse Omstændigheder baade kontagiøs 
og smitsom. 
Italieneren Filippi opdagede i de af denne be- 
synderlige Sygdom angrebne Silkeormes Blod en Mængde 
cylindriske 'Smaalegemer af ”/6000 " Tommes Længde. 
