478 
Kurv eller en Sæk og en omirent 21 Tommer lang Kniv 
med Haandtag. Naar Hunden ikke straks kradser den fundne 
Klump op med Poterne, skærer man den ud med Kniven.” 
»I gode Aar kunde en Samler tidligere ifølge Bøndernes 
Angivelse daglig samle henimod 96 Pund Trøfler. Naar 
han da om Aftenen kommer hjem, ventes han allerede af 
Handelsmændene, der næsten rive Varerne fra ham og give 
stor Forudbetaling. Men efter tørre Sommere samler man kun 
faa Trøfler, og man har overhovedet bemærket, at Trøflen 
holder lige Skridt med Væksten af den spiselige Rørhat 
(Boletus edulis). En af de betydeligste Trøffelhandlere i 
Moskov har sædvanlig henimod 3300 Pund paa Lager; men 
ifjor fik han kun 640 Pund. Nu er denne Lokalindustri 
i Dalen, thi Efterspørgslen har taget af. Der gives nu 
faa lidenskabelige Trøffelsamlere, ligesom man ogsaa giver 
sig mindre af med Hunde- Dressuren. Det er 70 Aar 
siden, at Trøffelsøgningen blev bekjendt i denne Egn, efter 
at de rige Godsbesiddere havde taget franske Kokke i 
deres Tjeneste. Da begyndte Beboerne af Moskov lige- 
ledes at spørge efter dem og selv at indfinde sig for at 
samle dem. Men særdeles efterspurgte bleve de, efter at 
den russiske Hær var kommen hjem fra Krigstoget til Paris. 
Ogsaa Munkene holdt tidligere en særegen Kok, der ned- 
syltede Forraad af Trøfler for dem til hele Aaret.” 
»Den hvide Trøffel har sikkert en langt større Udbred- 
ning end den angivne. De nævnte Egne ere kun de, 
hvorfra den kommer i Handelen; men selv i Moskovs nær- 
meste Omegn, ja efter sigende endog paa Spadseregange i 
Byen selv, har man fundet den. Men her samler man den ikke.” 
»Det er vanskeligt at sige, hvor stor en Mængde Trøfler 
der aarlig fra Klosterets Omegn tilføres Handelen. Nogle for- 
sikkre, at der alene til det store aarlige Marked i Nishne 
Novgorod føres henimod 33000 Pund. (I Aaret 1868 ind- 
førtes i Rusland fra forskjellige Stater i Evropa 16000 Pund 
Trøfler til en Værdi af 20,500 Sølv-Rubler, deraf 9830 
Pund direkte fra Frankrig.)' 
» Tilberedningen af Trøfler bestaaer væsenlig i en om- 
hyggelig Rensning; i at man lader dem ligge i Dynger, 
sædvanlig i aabne Tønder, hvorved de faa den bekjendte fine, 
men noget læderagtige Beskaffenhed af Kjødet, og i at man 
salter dem, hvilket sikkrer deres Holdbarhed og tillige 
mildner den stærke, ofte næsten modbydelige Lugt og giver 
Kjødet den sorte Farve. Den sidste Operation bestaaer 
endelig i at lægge dem i Flasker, som efter at være op- 
