15 



slaar til paa Steder nærmere under Land. Af Jagten er 

 det især Kobbe- (eller Sælhunde-) jagt, der er en af 

 Øernes Herligheder, og da denne drives med Forstand 

 og Maadehold, staar den ikke i Fare for at tilintetgjøres^ 

 saa længe Øerne have sin nuværende Ejer, saaledes som 

 paa saa mange andre Steder langs Kysten. 



Hvad der især giver Kobbejagten paa Froøerne sin 

 Interesse er den Omstændighed, at den næsten udeluk- 

 kende drives efter en enkelt Art, Storkobben eller 

 »Hav-Ærten«, som den ofte kaldes paa vore Kyster, 

 og som, paa samme Tid som den er et af de største af 

 de europæiske Sældyr, tillige er et af dem, hvis Liv og 

 Levne er mindst kjendt. 



Storkobben (Phoca barhata) er en arktisk og cir- 

 kumpolær Form, der er kjendt fra forskjellige Punkter 

 af den gamle og nye Verdens Polarhave. Den første, 

 der har undersøgt denne Art og indført den i Systemet^ 

 var den bekjendte grønlandske Naturforsker og Præst, 

 Otto Fabricius, som fra Grønland indsendte dens Be- 

 skrivelse til Konferentsraad O. F. Muller, der i sin 

 »Zoologiæ Danicæ Prodromus« i 1776 opførte den under 

 det af Fabricius (iMscr.) givne Navn Phoca harhata, »fordi 

 den har talrigere og stærkere Vejdehaar end nogen anden 

 mig bekjendt Art, og disse tillige ere hvide og krøllede i 

 Enden, saa at de se ud som et hvidt Skjæg«. I Grøn- 

 land, hvor de danske Kolonister have givet den Navnet 

 »Remmesælen« , forekommer den især i de sydlige Dele, 

 men ogsaa talrig hist og her temmelig langt mod Nord, 

 saasom i Diskobugten. Fremdeles er den kjendt fra 

 Amerikas Polartrakter lige ned til St. Lorenz -Bugten 

 under 50^ n. B., samt fra Beringsstrædet og Kamt- 

 schatka; forskjellige russiske Naturforskere omtale den 



