16 



fra Havet uden for de store sibiriske Floder samt fra 

 Hvidesøen og Novaja Zemlia, hvor den allerede tidlig er 

 truffen af de norske Fangstmænd. Endelig forekommer 

 den ved Island og Spitsbergen; medens den paa den 

 sidstnævnte Lokalitet er talrig og har fra gammel Tid af 

 været jaget af alle de norske Kobbe- og Hvidfiskfangere, 

 ligesom den er truffen under alle de svenske videnskabelige 

 Polarexpeditioner, synes den at forekomme i ringere An- 

 tal ved Island, i det Storkobben, som vi her ville kalde 

 den med dens norske Navn, ikke som Grønlands- 

 sælen (Phoca grønlandica ) og Klapmydsen (C^jstophora 

 cristata) er nogen ægte pelagisk Form, der trives ved de 

 isolerede Ølande eller i det aabne Hav. Tvært imod 

 Ijærner den sig nødig fra de større Fastlandes Kyster, 

 og naar Drivisen, hvorpaa den hviler, driver til Søs, 

 forlader den hurtig denne og begiver sig atter ind mod 

 Land. 



Det fremgaar af alle Beretninger fra Spitsbergen og 

 fra Grønland, at Storkobben især elsker saadanne Bred- 

 der, der ere omgivne af sønderbrudt Drivis, men holder 

 mindre til ved det aabne Vand. Den er saaledes en 

 høj nordisk Art, der har sit rette Hjem ved Ishavets Ky- 

 ster, og dens Optræden ved Norge, hvor dens Udbredelse 

 strækker sig ned til Bredder, der vist nok ikke ere syd- 

 ligere end andre i Grønland og Nord- Amerika, men hvor 

 Aarets Middeltemperatur dog er betydelig højere end 

 paa noget andet af den beboet Sted, er derfor ikke uden 

 Interesse. 



I Norge er Storkobben en nordlig og vestlig Form, 

 der ganske mangler ved Landets sydligste Kyster saa 

 vel som i de øvrige Dele af Skandinavien og Mellemeuropa. 

 At den under Istiden har haft en videre Udbredelse i 



t 



