20 



Hannens Længde er 8 Fod eller noget derover, medens 

 Hunnen er noget mindre. Fabricius angiver fra Grøn- 

 land den fuldvoxne Hans Længde til 10 Fod. Le- 

 gemsformen er temmelig plump og valseformig, i det 

 denne Art er mindre nedtrykt over Ryg og Bug end 

 de øvrige Sæler. Farven er noget foranderlig, og der 

 findes blandt de yngre, endnu ikke udvoxede Individer af 

 et større Antal maaske ikke to, der ere hinanden fuldkom- 

 men lige. Under Opvæxten er Bundfarven lysere graagul, 

 mørkere paa Ryggen end paa Bugen, der kan være næsten 

 hvidagtig; oventil og paa Siderne er den tegnet med 

 mørke, uregelmæssige Pletter. De fuldt udvoxede Indi- 

 vider ere næsten overalt ensfarvet brunsorte eller mørkt 

 staalgraa med næsten sort Ryg og forsynede med 

 smaa sorte, ofte utydelige Pletter. Fabricius nævner, 

 at den ved høj Alder taber næsten ganske sin Haarklæd- 

 ning, saa at den sorte Hud er ganske nøgen undtagen 

 midt paa Brystet; heri viser den en Tilnærmelse til Hval- 

 rossen, med hvilken den i det hele har ikke faa Træk til 

 fælles, saaledes den plumpe Legemsform og til en vis 

 Grad Levemaaden og Valget af Opholdssted. Ligesom 

 hos Hvalrossen ere end videre Tænderne hos de gamle 

 Storkobber stærkt slidte ; sandsynligvis har dette Slid sin 

 Grund deri, at deres Føde for en Del bestaar af Muslin- 

 ger og Snegle, hvis Skaller, i det mindste naar de høre til 

 de større Arter, ligesom hos Hvalrossen blive ved Tun- 

 gens og Tændernes Hjælp i Forening fjærnede fra Dyret. 

 De mindre Snegle blive slugte hele. Heuglin paastaar, 

 at dette Slid af Tænderne finder i højere Grad Sted hos 

 de gamle Hunner end hos Hannerne, og han har oftere 

 ved Novaja Zemlia erholdt Storkobber, hvis Kindtænder 



