25 



Moderen giver sin Unge Die paa Land, men ligger 

 ikke længe oppe hos den ad Gangen. Maaske foregaar 

 Diegivningen fornemmelig om Natten, da de paa denne 

 Tid oftest høres tude, hvilket de aldrig gjøre i Vandet, 

 ligesom de jævnlig ses hos Ungen tidlig om Morgenen. 

 Mælken er overordentlig fed og tyk som Fløde samt 

 ganske hvid, medens den hos Hvalerne (i det mindste hos 

 Delfinerne) er gulagtig. 



Saa længe Ungen bærer Ulddragten, og den faar for- 

 blive uforstyrret paa sin Holme, faar den ingen anden 

 Føde end Moderens Mælk. Naar det undertiden hænder, 

 at Uvejr eller voldsom Søgang skyller den nyfødte Unge 

 i Vandet, eller naar den paa anden Maade kommer bort 

 fra Moderen, gaar den næsten altid til Grunde, da den 

 ikke paa et saa tidligt Stadium er i Stand til selv at for- 

 skaffe sig Føde. Men have de først naaet en Alder af 

 otte Dage, ville de sandsynligvis altid kunne overstaa en 

 saadan Forandring i Diæten, om de end herunder blive 

 særdeles magre. Som Regel gjælder det, at Ungen har 

 vanskeligt for at føde sig selv, før den er tre Uger gam- 

 mel. Dog kan den længe undvære Føde, og den dør næppe, 

 før alt det Spæk er indsvundet, hvori den er indhyllet. 

 Saaledes har man undertiden fundet Unger, der ere rul- 

 lede ned i Fordybninger, hvorfra de ikke have kunnet 

 komme op, og hvor heller ikke Moderen har kunnet 

 komme ; efter forskjellige Omstændigheder at dømme 

 have disse Unger undertiden tilbragt indtil LV Uge uden 

 Føde. Dog maa de for at kunne udholde denne Faste 

 allerede have erholdt et forholdsvis godt Huld i Forvejen. 



Ulddragten er, medens Navlesnoren endnu er ved- 

 hængende, ensformig hvidgul, men afbleges noget i de 

 nærmest paafølgende Dage, saa at den bliver mere hvidlig 



