27 



kastet, og som ved denne forandrede Levemaade faa sine 

 Aandsevner hurtigere udviklede end de, der ligge rolig 

 paa Skjærene. Uagtet man undertiden kan komme disse 

 temmelig nær med Baaden og endog ihjelslaa dem med 

 en Aare, er det dog Regelen, at de vise sig temmelig sky. 



Saa snart Ungen er bleven overladt til sig selv og 

 selv maa søge sit Underhold, afmagres den hurtig, og 

 den taber i Vinterens Løb den største Del af det Spæk, 

 som den erhvervede sig i sin første Periode. Samtidig 

 standser ogsaa dens hurtige Væxt, saa at den om Vaaren 

 kun er tiltagen ubetydelig i Længde og næsten intet i 

 Vægt siden om Høsten. De gamJe, der under Yngle- 

 og Parringstiden ere blevne stærkt medtagne, tiltage hel- 

 ler ikke i Huld før ud paa Sommeren, da de hurtig 

 begynde at fedes, og naa i Hundedagene sin største Fedme, 

 men ere ogsaa nu mest sky. 



En voxen Han vejer 500 — 580 Pd. og har Spæk til 

 en Vægt af 140 — 160 Pd., enkelte særdeles store lige til 

 200 Pd. Hunnernes Vægt er mellem 360 — 500 Pd., i 

 Regelen omtr. 440 Pd. Hannerne tabe under Parrings- 

 tiden 100— 140 Pd., Hunnen, hvis Spæk saa at sige gjen- 

 nem Mælken gaar direkte over paa Ungen, noget mindre 

 eller 60—100 Pd. 



Fra de ældste Tider er Jagten efter Storkobben 

 paa Froøerne begyndt paa en bestemt Dag, nemlig den 

 17 — 18de Oktober, da Ungerne, som nu ere tre Uger gamle 

 og netop staa i Begreb med at forlade Holmerne og 

 Moderen, ere fedest*). De dræbes ved et Slag paa 



*) Paa Melø og Trænen i Nordland, hvor der ligeledes drives Jagt 

 efter dette Dyr i Yngletiden om Høsten, bruge Jægerne at lure 

 sig ind paa Dyret, medens det sover, og med en køllelignende 

 Stok give det et stærkt, bedøvende Slag over den blottede Tand- 



