29 



Natten over og brøle og tude, og flere og flere komme 

 til. Ved Flodtid blive de atter tagne af Søen, men en- 

 kelte kravle saa højt op, at Floden ikke naar dem, og 

 disse kunne da undertiden blive liggende over til næste 

 Flodtid eller længere. Om Vinteren ses de sjældnere 

 paa Land end til andre Aarstider, da Havet næsten uop- 

 hørlig brydes med Voldsomhed over de Skjær, hvorpaa 

 de have sit Tilhold. 



Af Sanserne er især Lugten udviklet, og det 

 nytter lidet at nærme sig en Storkobbe i samme Retning 

 som Vinden blæser. Derimod stoler den mindre paa sit 

 Syn, medens den er oven Vande, da dette jo hovedsage- 

 lig er uddannet til at vejlede den i Vandet. Den er i 

 det hele sky og forsigtig, især om den mærker, at den 

 bliver efterstræbt; ofte kommer den dog op lige i Nær- 

 heden af Baaden og svømmer rolig omkring, betragtende 

 alt med Nysgjerrighed. Under Parringstiden, men ogsaa 

 undertiden til andre Aarstider, kan man lokke Hannerne 

 til sig ved at efterligne deres Brølen. 



Søvnen indtager denne Sæl saa vel paa Land som paa 

 Søen, i sidste Tilfælde dog kun, hvor den ikke føler sig 

 tryg; herunder holder den det halve Hoved op over 

 Vandskorpen. Aldrig sætter den sig til Modværge, naar 

 den kan undfly, og forsvarer aldrig sin Unge. Med sine 

 forholdsvis lange Yderlemmer kan den bevæge sig temme- 

 lig raskt uagtet sin klumpede Legemsbygning, og vist nok 

 ikke lidet bedre end de øvrige nordiske Sæler. Især kan 

 den, hvor Fare er forhaanden, og Terrænet ikke lægger 

 den alt for mange Hindringer i Vejen, komme saa hurtig 

 afsted, at man maa anstrænge sig for at indhente den, 

 skjønt dens Bevægelser i og for sig naturligvis ere sær- 

 deles klodsede. 



