42 



muligen have sin Interesse at se, hvorledes et snildt og 

 dygtigt Insekt ikke bærer sig ad, hvorledes altsaa en 

 dum og klodset Besøger opfører sig i saadanne elegante 

 Omgivelser. Vi ville for Exempel opmærksomt betragte 

 vor bekjendte syvprikkede Mariehøne {CoccineUa sep- 

 tempu7ictata), medens den aflægger en Visit paa en Blomst 

 af den almindelige Tranehals (Erodhim cicutarium). 

 Skjønt Dyret i Følge sin Bygning slet ikke er skikket 

 til at færdes i Blomsten, kan det dog ikke modstaa Til- 

 lokkelsen af den forholdsvis store, stærkt farvede Krone 

 — Billerne have jo, som allerede omtalt, en vis Svaghed 

 over for stærke Farver; inden for de fem røde, løst sid- 

 dende Kronblade er der anbragt fem frugtbare Støv- 

 dragere, og ved disses Rod ligger Saftgjemmet med den 

 lokkende Vædske; Mariehønen sætter sig øverst paa et 

 Kronblad og skal ned ad dette til Blomstens Bund; det 

 er en besværlig Marsch, men lokket ved Udsigten til en 

 rig Nydelse vandrer den støt fremad; næppe er den 

 naaet midtvejs, fer der indtræder en Skuffelse: Kronbladet 

 er altfor fint bygget til at kunne bære en saadan Kæmpe, 

 det svajer stærkt og løsner sig endelig ved sin Indføjning. 

 I heldigste Tilfælde naar Gjæsten at klamre sig til et af 

 de udenfor staaende Bægerblade — og nu kravler den 

 ganske rolig videre, ned ad det næste Kronblad. Saa- 

 ledes kan den fortsætte Forsøgene helt rundt, uden at 

 den opnaar andet end at berøve Blomsten sit vigtigste 

 Tillokkelsesmiddel; ofte naar den imidlertid ikke en Gang 

 ^ gribe om Bægerbladet, den tumler tiljorden tillige med 

 Kronbladet; men langt fra at lade sig genere af denne 

 ufrivillige Luftfart kravler den i største Fart op ad 

 Stængelen og ud til Blomsten, hvor den trøstig tager fat 

 igjen, indtil »Omgangen er udeo.— 



