47 



ud af deres Hylster og fører dem med sig; medens Dyret 

 flyver hen til den næste Plante, trækker den ene Side af 

 de smaa klæbrige Plader sig sammen, Støvmasserne følge 

 efter og bevæge sig lidt udad og nedad, og i det Sommer- 

 fuglen stikker Snabelen ned i den friske Blomst, have 

 de faaet en Stilling, der nøjagtig svarer til Beliggenheden 

 af de to Ar (a); de berøre disse, en Del af Støvmasserne 

 holdes fast af Arrets Gummivædske — og saaledes har 

 Sommerfuglen, medens den indsugede den Honning, der 

 udelukkende var forbeholdt den, med det samme befrugtet 

 en Blomst, der trods sin kunstige Bygning vilde være 

 aldeles hjælpeløs, hvis den var overladt til sig selv. De 

 andre Arter af Gymnadenia, der voxe i Lavlandet, have i 

 Hovedsagen den samme Bygning og besøges ligeledes 

 meget af Sommerfugle, men Honningen ligger mindre 

 dybt, og »Vejen« er betydelig videre. Medens 12 — 15 pCt. 

 af Gjøgeurterne i Lavlandet blive bestøvede af Sommer- 

 fugle, er det 60 — 80 pCt. , der i Alperne bestøves af 

 disse og ere indrettede i Forhold hertil. 



Spørgsmaalet om, hvorledes Befrugtningen foregaar 

 i Planteriget, har, som det vist vil være de ærede Læsere 

 bekjendt fra tidligere Artikler i dette Tidsskrift, gjentagne 

 Gange i Videnskabens Historie været Gjenstand for hef- 

 tige Kampe; skjønt Striden allerede paa Linnés Tid 

 syntes at skulle være udfægtet, brød den frem igjen i vort 

 A århundrede, da Tyskeren Schleiden rejste Tvivl om, 

 hvilket af de to Organer, Støvvejen og Støvknappen 

 eller nærmere bestemt Ægget og Støvkornet, der var det 

 mandlige. Paa en lignende Maade er det gaaet med 

 Spørgsmaalet om Blomsternes Bestøvning. Paa Linnés 

 Tid antog man, at Støvdragerne i Blomsten altid be- 



