57 



døjeisen, og sp-iller den under mange Forhold en, om 

 end ikke betydelig, Rolle i vort sjælelige Liv, i vor ma- 

 terielle Tilværelse og i Dyrenes Kjønsliv, fortjener den 

 lige saa fuldt som de andre Sanser vor Opmærksomhed, 

 selv om vi maa erkjende, at dens Tab ofte bæres med 

 stor Resignation og langt fra griber saa forstyrrende ind 

 i den menneskelige Tilværelse, som Tabet af de ædlere 

 Sanser. 



I Forhold til Dyrene, i hvis hele materielle Til- 

 værelse Lugtesansen spiller en saa betydelig Rolle, er 

 denne Sans hos Mennesket kun hvad man kalder rudi- 

 mentær eller ufuldkommen udviklet, en Omstændighed, 

 hvis Grund til Dels maa søges i de anatomiske Forhold, 

 men til Dels ogsaa i en mangelfuld Øvelse af Lugte- 

 sansen samt i de altfor hyppige, mer eller mindre skade- 

 lige Indvirkninger af forskjellige Stoffer paa Næseslim- 

 hinden. At Øvelsen i høj Grad bidrager til at udvikle 

 Lugtesansen fremgaar af Iagttagelser over denne Sanses 

 Udvikling hos de vilde Folkeslag. 



Saaledes skulle Indianerne ligesom Rovdyrene op- 

 dage deres Fjendes Spor ved Lugten og kunne skjelne 

 mellem Urinen af hvide og sorte Mennesker. En Del- 

 tager i en Verdensomsejling forærede en Vild en Tombak- 

 ring. Den Vilde lugtede til den og leverede den strax 

 tilbage, hvorimod han med synligt Velbehag lugtede til en 

 ægte Guldring og beholdt den. Ogsaa Indvaanerne af 

 Hispaniola adskilte paa Colum bus's Tid Guld og Sølv 

 fra uægte Metaller ved Lugten. Om de vilde paa Syd- 

 havsøerne fortæller man, at de ved Lugten opdagede, at 

 en paa et Skib ansat Kok var et i Mandfolkeklæder 

 forklædt Fruentimmer, skjønt Mandskabet aldrig havde 

 haft mindste Anelse herom. Om Lægerne Mead og 



