63 



antyder, at Pigmentet ligeledes er bevaret i de ved Ind- 

 krængning af Huden opstaaede Organer. Denne An- 

 tagelse støtter sig til de Erfaringer, som ere gjorte med 

 Hensyn til Forholdet mellem Pigmentet i Øjets Indre og 

 i den Øjet omgivende Hud. 



Saaledes anfører St. Hilaire i sin «Histoires des 

 Auomalies« en vis Slags Negre, de saakaldte »spraglede 

 Negre«, hos hvilke der i den sorte Hud optræder spredte 

 hvide Pletter, og hvis Øjne ere aldeles lyse, saa længe 

 den Øjet omgivende Hud er hvid, men hvor Øjnene blive 

 mørke, saa snart den omgivende Hud antager en sort 

 Farve. Lignende Forhold træffer man hos flere hvid- 

 haarede Dyr. Hos hvide Faar og Katte træffer man 

 næsten altid lyse Øjne, men mørke, saa snart Hovedets Haar 

 ere af en mørk Farve. Hos en egen Art af himalayiske 

 Kaniner træffer man en snehvid Haarfarve med fuld- 

 stændig pigmentløse Øjne, medens der derimod omkring 

 Næse og Øren viser sig forskjellige Haarduske af stærk 

 mørk Farve. Saa længe disse Dyr patte Moderen, savnes 

 disse mørke Haarpartier, medens de strax indfinde sig, 

 saa snart Dyrene begynde at søge Føde paa egen Haand. 

 Dette ejendommelige Forhold gjør det sandsynligt, at 

 Pigmentets Optræden i den ydre Hud gaar Haand i Haand 

 med en skarpere udviklet Lugtesans. 



Medens saaledes Lugtesansen ikke er aldeles for- 

 svunden hos Albinoerne, selv ikke hos de stærkest 

 hvidfarvede Dyr, foreligger der dog en Del Erfaringer, 

 som tyde paa, at Lugtesansen hos disse Dyr er be- 

 tydelig svagere end hos de mørkfarvede Dyr af samme 

 Art. Saaledes anførej Heusinger og Darwin (»Animals 

 and Piants under Domestication«) følgende ejendommelige 

 Forhold: I visse Egne af Virginien holde Landmændene 



