72 



og ikke til deres personlige Behagelighed, Der øvedes in- 

 gen Tvang paa Bierne til at sege efter sode Sager, men 

 de vedbleve at søge efter dem, selv om det, som det ofte 

 var Tilfældet, ledede til deres Ødelæggelse. Enhver, der 

 har besøgt en Konditorbutik, vil have set, hvor mange 

 Bier der bliver slaaet ihjel ved at flyve derind, men 

 de ny ankomne lade sig ikke afskrække fra deres Idræt ved 

 Synet af de dræbte Bier, som ligge rundt om. — Ogsaa med 

 Hensyn til Biernes Hørelse havde han anstillet Forsøg. 

 Naar han ønskede at tiltrække sig deres Opmærksomhed, 

 for at de kunde blive fodrede, gjorde han allehaande Støj. 

 Han havde raabt, skreget, spillet paa Violin og frembragt 

 andre støjende Lyde, men de tog ingen som helst Notis deraf. 

 Han betragtede dog ikke de anstillede Forsøg som af- 

 gjørende, men var tilbøjelig til at tro, at Bier høre Lyde, 

 skjønt han ikke havde kunnet faa roget Bevis derpaa. At 

 man skulde kunne faa Bier til at sværme ved at slaa paa 

 et Bækken, troede han ikke, men det var en Idé, der havde 

 betaget visse Folk, ligesom mange vilde Stammer troede, 

 at de ved allehaande hæslige Lyde under en Maaneformør- 

 keise kunde bortskræmme den onde Aand, der holdt fast 

 paa Maanen. Han trode, at det Faktum, at Insekter til 

 forskjellige Tider gave forskjellige Lyde fra sig, viste, at de 

 ogsaa kunde høre Lyde. Derfor troede han ogsaa, at Bier 

 kunde høre, skjent han aldrig havde været i Stand til at 

 frembringe nogen Lyd, som de kunde gjenkjende. Derimod 

 var, som bemærket. Lugtesansen stærkt udviklet hos dem, 

 og det kunde i mange Tilfælde forklare den Antipathi eller 

 Sympathi, som de siges at have for Personer. Han havde 

 ogsaa bemærket, at hans Legemes Varme eller Kulde havde 

 meget at betyde med Hensyn til deres Venlighed imod ham, 

 og han var tidt bleven stukket, naar han ikke havde gjort noget 

 som helst, der kunde irritere dem, og ikke paa nogen Maade 

 kunde forklare, at de havde fattet Uvillie til ham. 



Taleren gik derefter over til at omtale Myrerne og 

 sine Erfaringer om deres Levevis. Den 13de Juli s. A. 

 Kl. 6^ om Morgenen satte han en Myre hen til nogen 

 Honning. Efter at have nippet til den i nogen Tid gik 

 den tilbage til sin Tue, men kunde saa ikke strax finde 

 Honningen igjen og vandrede om i nogen Tid, indtil 

 den fandt den Kl. 7. Fra nu af gik den uden Vanskelig- 

 hed frem og tilbage mellem Tuen og Honningen omtrent 

 hvert Kvarter indtil Kl. 1^, da han blev træt af at holde 

 Øje med den. Hvad angik den Evne til at meddele sig. 



