76 



et Guttapercha Rør af 6 Tommers Længde og ^ Tommes 

 Lysning; den besøgte Honningen uafladelig i 3 Dage, og i 

 denne Tid kom ingen anden Hveps til denne. Ved lignende 

 Forsøg som dem med Bierne overbeviste jeg mig om, at de 

 ere i Stand til at skjelne Farver, skjønt de synes at lægge 

 mindre Mærke til dem end Bierne." 



Da Talen her er om Biers, Myrers og Hvepses Aands- 

 liv — som tager sig mindre glimrende ud i disse Forsøg, 

 end det sædvanlig skildres — kan her til Slutning meddeles 

 en Iagttagelse, som en Geolog i Kalifornien, Hr. Hague, 

 har meddelt Darwin, og som denne har indrykket i 

 „Nature". Den gaar ud paa, at Myrer — i det mindste 

 en lille red kalifornisk Art — blive yderst forskrækkede 

 og afficerede ved at se deres Kammerater døde eller døende, 

 noget, andre lavere Dyr pleje at tage med stor Ligegyldig- 

 hed. Han plagedes af Myrerne, der havde fundet paa at 

 spadsere ned ad Væggen i hans Stue fra et Hul nær ved 

 Loftet til Kaminkarmen, hvor der stod to Blornstervaser og 

 et Glas med Violer imellem dem; da han nogle Dage i 

 Træk havde søgt at fordrive dem ved at feje dem ned 

 paa Gulvet, førte dette kun til, at der dannede sig nok en 

 Koloni i Væggen nede ved Jorden, og at der derfra var 

 en ligesaa stadig Vandring op til Blomsterne som ovenfra. 

 Som der nu en Dag var 30 — 40 paa Karmen, slog han til 

 dem og dræbte derved nogle og lemlæstede andre. Virk- 

 ningen deraf var lige saa øjeblikkelig, som den var uventet; 

 saa snart de nærmeste Myrer under deres Fremrykning kom 

 i Nærheden af det Sted, hvor deres Kammerater laa døde og 

 lidende, gjorde de omkring og flygtede skyndsomst; i Løbet 

 af en halv Time var Væggen oven over Karmen aldeles fri 

 for Myrer. Den nedre Afdeling blev derimod ved at stige 

 til Vejrs endnu en Time eller to, men naar den naaede 

 Underkanten af Karmen, kom de mere frygtsomme Individer 

 paa en eller anden Maade under Vejr med, at der var no- 

 get i Vejen, uagtet de ikke kunde se Blomstervasen, ved 

 hvis Fod deres Kamerater vare blevne fældede, og vendte 

 om uden at anstille yderligere Undersøgelse; de dristi- 

 gere rykkede nølende frem til Overkanten, hvorpaa de med 

 udstrakt Hals og Følehorn syntes at kige forsigtig over 

 Kanten, indtil de kunde se deres lidende Kammerater, hvorpaa 

 de ogsaa gjorde omkring og fulgte efter de andre, udtryk- 

 kende stor Ophidselse og Rædsel i deres Adfærd. Under- 

 tiden forsøgte de, saa paa ét Sted af Kanten, saa paa et an- 



