80 



i Landsbyer, ere kristnede, have deres egen Regering, en 

 egen indiansk Litteratur, ja endog en Avis. Den tæmmede 

 Bison er meget almindelig hos disse Indianere, omgaas 

 fredelig med det øvrige Kvæg og gaar gjærne hjem med 

 Malkekøerne, vel vidende, at der vanker Majs og Salt der 

 hjemme. X. har selv 1854 paa en Gaard, tilhørende en 

 Hr. W. Parker i Nærkeden af Fort Arbuckle, set to unge 

 Bisonkør, der vare saa tamme, at de ikke rejste sig, da han 

 traadte hen til dem for at se dem rigtig. Den tyske Konsul 

 Kohls i St. Louis forsikrede ham endogsaa, at han i Fort 

 Gibson, paa Rejsen fra Braunfels til St. L., ikke blot havde 

 set tæmmede Bisonter, men endogsaa i to Dage stadig druk- 

 ket den fede og velsmagende Bisonmælk, der blev malket 

 i hans Paasyn — en Erfaring, der synes at forudsætte, at 

 det er lykkedes at faa Bisonten til at forplante sig i Fan- 

 genskab. 



Den Anskuelse synes mere og mere at vinde Indgang, 

 at den amerikanke Bison ikke er artsforskjellig fra den 

 europæiske. At det er denne samme Art, der forekommer 

 i Kaukasus, og at denne overhovedet lever der endnu, er 

 (1868) blevet godtgjort, da en 1^ Aar gammel Bisontyr 

 ved Storfyrst Michaels Foranstaltning blev fangen i 

 Kaukasus og ført til den zoologiske Have i Moskva. Den 

 hørte til en Hjord paa halvhundrede Stykker og var den 

 Gang en sex Maaneders Kalv, hvis Moder blev skudt; selv 

 flygtede den med den øvrige Hjord, men vendte tilbage, da 

 den savnede Moderen; en af Jægerne listede sig nu hen til 

 den, klamrede sig om dens Hals og gav ikke slip, skjønt 

 den slæbte ham et langt Stykke over Stok og Sten , inden 

 hans Kammerater kom til og fik den bunden og ført til 

 Landsbyen, hvor man først maatte give den Komælk med 

 en Finger, senere Græs, Blade og af og til lidt Salt. Efter 

 at den havde levet paa denne Maade henved et Aar, blev 

 den endelig ført til Moskva. 



