84 



ikke i det udførlige Arbejde af den udmærkede Herpetolog 

 A. Giinther over disse Skildpadder, i alt Fald ikke i 

 den Del deraf, som hidtil har set Lyset. Tvært imod finder 

 man, at de Arter, der beboede Mascarenhas-Øerne (Ro- 

 driguez og Mauritius), og de, der til Dels endnu bebo 

 Galapagos-Øerne, ere forholdvis temmelig nær beslæg- 

 tede, hvorimod den endnu levende Art paa Aldabra 

 hører til en anden Type, udmærket ved sin høje hvæl- 

 vede Pande i Modsætning til de andres flade og 

 lave. Man har derfor ogsaa opstillet den Formodning, 

 at disse Øer fordum udgjorde Dele af et stort Fastland, 

 som strakte sig tværs over det indisk-pacifikke Ocean, 

 men hvoraf nu kun enkelte Toppe stikke op. Til Fordel 

 for en lignende Hypothese har man jo, som bekjendt, 

 beraabt sig paa Koralrevenes og navnlig Ringrevenes nær- 

 værende Fordeling og Udbredning. Herved er dog at be- 

 mærke, at det undergaaede Fastland, der maatte manes op af 

 Dybet igjen for at forklare nær beslægtede Skild- 

 padders Forekomst paa to Punkter af Jorden, der 

 ligge saa langt fra hinanden som Galapagos- og 

 Mascarenhas-Øerne, maatte være meget større end det, 

 der behøves for efter Darwins Koralrev-Theori at 

 tjene som Grundvold for de nuværende Grupper af 

 Ringrev sydvest for Indien og fra Karolinerne til de lave 

 Øer i det stille Hav. Paa den anden Side vil der jo 

 fra Koralrev-Theoriens Side intet være i Vejen for, at 

 hint sunkne Fastland kan have været saa stort, som det 

 af Hensyn til Skildpadderne maatte kræves. Og har man 

 ikke af Hensyn til Halvabernes mærkelige Udbredning 

 (Hovedhjem paa Madagaskar, enkelte Arter i Afrika, Ost- 

 indien, Sunda-Øerne, Philippinerne og Molukkerne) troet 

 at kunne opstille en Hypothese om et undergaaet Fast- 

 land (»Lemurien«), der i fordums Tid sammenknyttede 



