91 



lagde uden Tvivl ogsaa Afkommet af de Individer, der 

 hidtil havde undgaaet Tilintetgjørelsen. Da Seemann 

 paa »Herald« besøgte Øerne i 1846, havde Civilisationen, 

 d. V. s. Udryddelsen af det oprindelige Dyreliv, gjort store 

 Fremskridt. PaaCharles's vrimlede det nu af Horn- 

 kvæg, vilde Svin, Geder og Hunde, hvilke sidste dog 

 atter hæmmede Svinenes og Gedernes Formerelse; men 

 Skildpadderne vare fuldstændig udryddede. Derimod 

 fandtes de endnu paa Chatham 0, men de største 

 havde her kun en Længde af 26 Tommer. De Exem- 

 plarer, der nu for Tiden naa til Europa med lange Mel- 

 lemrum over Panama, ere unge Exemplarer, der ikke veje 

 mere end c. 25 Pd. og ikke ere over 20 Tommer lange. 

 Kæmperne ere døde ud eller nær derved, og man kan 

 ikke gjøre Regning paa, at en tiltagende lovløs Befolk- 

 ning vil kunne vise den Resignation at tillade noget af 

 de endnu levende smaa og unge Exemplarer af en Dyre- 

 form, der voxer saa langsomt, at leve saa længe, at de 

 kunne naa den Størrelse, hvormed deres Forfædre traadte 

 op. I den allersidste Tid er der atter gjort Forsøg paa 

 at føre Galapagos-Skildpadder levende til Europa, men 

 de gik over Bord eller omkom paa anden Maade i en Storm 

 under Vejs. 



Med Skildpadderne paa Mascarenhas-Øerne gik 

 det ganske som med dem paa Galapagos-Øerne. Endnu 

 i 1740 skriver Grant om Mauritius: »Vi besidde en 

 stor Overflødighed af Land- og Havskildpadder, der ikke 

 alene ere en stor Hjælp til vort daglige Brød, men ogsaa 

 benyttes til Tuskhandel med Mandskabet paa de Skibe, 

 der søge ind her for at skaffe sig Forfriskninger paa deres 

 Rejser til Indien.« Dog synes de langtfra at have været 

 saa talrige forholdsvis paa de større Øer som paa den 



