99 



af Fortidens store Arbejder gik tabt for de tyske Bota- 

 nikere. De skjønne ældre Spirer til Plantefysiologien kom 

 ikke til Udvikling; Opfattelsen af det naturlige System 

 banede sig kun langsomt Vej; den sunde Begyndelse til 

 Morfologien, saaledes som Jung havde udviklet den, var 

 glemt, i dens Sted greb man Goethes Metamorfoselære, 

 der snart blev spundet ud til det latterlige, ja ligefrem 

 fordrejet. Det 18de Aarhundredes skarpe Logik var vegen 

 for en gemytlig Magelighed, der fandt Behag i vidt og 

 bredt at udtvære ubetydeligs Smaating. Naar man gjennem- 

 blader Tidsskrifterne og de botaniske Lærebøger fra hin 

 Tid, saa undrer man sig over den videnskabelige Spids- 

 borgerlighed, der hersker, og som til sidst finder sit eneste 

 reelle Holdepunkt i Beskrivelsen af de enkelte Planter i 

 Linnéisk Stil. Det var kommet saa vidt, at ikke Under- 

 søgelsen og det aandelige Arbejde, men Indsamling og 

 Ordning efter ydre Kjendetegn, blev de tyske Botanikeres 

 Hovedbeskæftigelse. Denne Art af Beskæftigelse gav 

 ogsaa i det ydre hin Tids Botaniker et ejendommeligt 

 Præg. Folk vare vante til at se ham med Botanisérkassen 

 paa Ryggen vandre ud i Skov og Eng, Bjærg og Dal; 

 ingen Bæk var ham for bred, ingen Klippe for stejl, naar 

 det gjaldt om at faa fat paa en sjælden Plante, og havde 

 han den endelig, saa blev den tørret og indlemmet i 

 Herbariet; at sønderskære, at tilintetgjøre en sjælden 

 Plante for Undersøgelsens Skyld var for Samleren et 

 Barbari. Saaledes blev den samlende Botaniker en vel 

 békjendtType, der ikke sjælden blev træffende fremstillet 

 i vor humoristiske Literatur. Fra hin Tid, der ikke 

 ligger ret langt bag os, har den Mening bevaret sig hos 

 Publikum, at dette er den sande og ægte Type for en 

 Botaniker; kun ugjærne opgiver man den yndede Figur; 



7* 



