113 



voxer overalt, hvor Klimaet er gunstigt for den; Plan- 

 ternes Udbredelse afhænger langt mere af, om de ere i 

 Stand til at vedligeholde sig paa et bestemt Sted i den 

 Kamp for Tilværelsen, som de føre med andre Planter 

 og med Dyrene; dette beviser Dyrkningen af Tusender af 

 fremmede Planter fra alle Verdensdele i vore botaniske 

 Haver, hvor der ikke ydes dem andet end Beskyttelse 

 mod Undertrykkelse af vore egne Planter. Men endnu 

 vigtigere er en tredje Aarsag, der bestemmer Arternes 

 Udbredelse. De fleste nu levende Planteformer have siden 

 deres første Optræden paa bestemte Steder endnu ikke 

 haft Tid til at udbrede sig til alle de Steder, hvor de 

 kunne voxe, deres Vandring var ikke rask nok til i for- 

 holdsvis kort Tid at udbrede sig over hele Jorden. Der 

 gives ganske vist Planter, som allerede have udbredt sig 

 over hele Jorden; vi maa til Dels anse dem for at være 

 de ældste, til Dels var det Planter, hvis Vandring fra 

 Sted til Sted foregik hurtigere; mange europæiske Arter 

 ere i de sidste 200 — 300 Aar vandrede med Menneskene 

 til andre Verdensdele og have udbredt sig frivillig i stort 

 Individantal. Dersom de nu levende Plantearter vare saa 

 gamle som Vegetationen overhovedet, saa vilde de have 

 haft Tid til at udbrede sig over alt, selv ved ringe Van- 

 dringsevne; at vi finde dem indskrænkede til bestemte, 

 ofte smaa. Arealer er altsaa en Følge af deres Ungdom; 

 og Palæontologien viser virkelig, at vor nuværende 

 Planteverden ikke er meget gammel, at de levende Former 

 ere ganske andre end de, der forekomme selv i de 

 yngre geologiske Formationer.*) 



*; Herfra gives der dog Undtagelser. Se f. Ex. dette Tidsskrift: Asa 

 Gray, Om de kaliforniske Kæmpetræers Fortid, IV. R., Bd. 5. 



R A. 



Femte Række. HT, 3 



