128 



I 



hvori Edderkoppen formentlig skulde gribe fat med nogle 

 af sine Lemmer for at holde Døren lukket, og det er 

 derfor aldeles ikke klart, hvorfra Modstanden egentlig 

 kommer. — Døren er ofte skjult saa fuldstændig med 

 voxende Mos, at M. er tilbøjelig til at tro, at Edder- 

 koppen selv har plantet det paa den. Det betegnende 

 for Rederne af denne Slags er ikke alene, at Døren er 

 tyk og passer i en Fals eller Karm, men at den er 

 sammensat, ikke af et enkelt Lag Spind og Jord, men 

 af mange (f. Ex. 14), det ene oven paa og uden om det 

 andet, det ældste og mindste øverst og i Midten. Edder- 

 koppen bebor nemlig den samme Rede hele sit Liv, fra 

 den er ganske lille, men bygger den bestandig større og 

 større, og dermed maa selvfølgelig Døren holde Skridt; 

 denne bliver derfor efterhaanden gjort tykkere og bredere. 

 I Almindelighed forlade disse Jordspindler, synes 

 det, slet ikke deres Huler, men sidde, især om Natten, 

 paa Lur i den halvaabne Dør uden nogen Sinde at vove 

 sig helt uden for denne. En Gang fandt dog M. en Ne- 

 mesia cæmentaria i Færd med at fortære en Sommerfugle- 

 larve, der lever paa Kongelys, og da intet Exemplar af 

 denne Plante voxede nærmere end nogle Fod fra Reden, 

 antog han, at Edderkoppen havde været ude at hente 

 den. Men det kan ogsaa være, at Larven, der ikke var 

 fuldvoxen og altsaa ikke kunde have forladt hin Plante 

 for at forpuppe sig i Jorden, var blæst ned og hen til 

 den. En anden Gang saa han ogsaa en Nemesia om 

 Dagen snappe efter en sorgløs blaa Flue, der kom dens 

 Skjul for nær. Jorden aabnede sig pludselig. Edder- 

 koppen kom til Syne, gjorde et hurtigt Udfald efter In- 

 sektet og trak sig lige saa hurtig tilbage. — Eb er har 

 iagtaget, at en paa den græske Tinos boende Art 



