142 



M. har afluret dem, hvorledes de bære sig ad med at 

 tange deres Bytte, ved at aflægge dem Besøg om Natten 

 med Lygten i Haanden; holdt han denne stille, skræm- 

 mede den dem ikke, og skjønt de strax, da han nærmede 

 sig, havde lukket deres Døre tæt i, saa han disse snart 

 staa paa Klem igjen med Edderkoppens Ben stikkende 

 frem paa begge Sider. En Guldbille (Chrysomela) sad 

 just og aad af Topskuddet paa en lille Plante tæt der- 

 ved; det var ikke vanskeligt med lidt Forsigtighed at 

 plukke Skuddet og føre det nærmere og nærmere til en 

 af Rederne uden at ryste Billen af; næppe rørte det ved 

 den, førend Døren fløj op, Edderkoppen snappede Billen 

 og trak den ned i sin Hule. Men det varede kun et Par 

 Sekunder, saa blev Døren atter aabnet og Billen — der, 

 som rimeligt var, ikke var falden i Edderkoppens Smag — 

 kastet levende og uskadt ud! M. saa da en Skrukke- 

 trold komme spaserende ned ad Brinken; det lykkedes 

 uden Vanskelighed at faa den til at følge en saadan 

 Retning, at den uden at ane noget maatte komme i Nær- 

 heden af et af de farlige Steder. Aldrig saa snart var 

 den der, før Edderkoppen, hurtig som Tanken, snappede 

 den og forsvandt med den. »Der fulgte ikke nogen Ud- 

 kastelse oven paa Tilfangetagelsen, og skjønt jeg ikke 

 kunde være Øjenvidne til, hvorledes dette Æventyr spændte 

 af, tvivler jeg ikke om, at det endte med en Tragedie 

 og et Aftensmaaltid«. — M. saa aldrig Edderkopperne 

 frivillig forlade Rederne fuldstændig, saa at Døren lukkede 

 sig bag ved dem; de holdt den aaben med Bagkroppen 

 og Bagbenene , saa at det at gribe et Bytte og trække 

 sig tilbage med det i Reden var saa at sige en samtidig 

 Handling. De vise sig altid, baade i det frie og i 

 Fangenskab, mere livlige om Natten end om Dagen; om 



