147 



som Tegn til, at Birkeskovene forhen have haft større Ud- 

 bredelse, hvorom i øvrigt de let kjendelige hvide Birke- 

 stammer, som overalt opgraves af den sorte Tørv, tilstrække- 

 lig vidne. 



Det maa ogsaa her bemærkes, at Birketræet efter nogles 

 Mening har den Ære at have givet Anledning til Ordet 

 „Birk" i juridisk Forstand, saa at dette egentlig betød et 

 med Birketræer indhegnet Stykke Land, og at altsaa ogsaa 

 baade „Birkeret" og „Birkedommer" skylde dette Træ deres 

 Navne. I Forbindelse med disse Bemærkninger angaaende 

 Birken som Navngiver henledes Tanken ogsaa paa de be- 

 kjendte danske Familienavne Birkerod og Birkedal, skjønt 

 disse Navnes tidligere Skrivemaade lod denne Forbindelse 

 være mere skjult. Tibirke i Sjælland skal i Følge Sagnet 

 have Navn ,efter en hellig Birkelund, hvor Guden Tyr blev 

 dyrket. 



Blandt de mange Anvendelser, man gjør af Birken og 

 dens Dele, skal her endnu kun omtales, at den velbekjendte 

 behagelige Lugt, som det til Syposer og Bogbind almindelig 

 anvendte Ruslæder har, skyldes en ved kunstige, af Russerne 

 kjendte, Processer af gamle Birkenæver vunden Olie. Man 

 tror at have bemærket, at de med Ruslæder indbundne 

 Bøger ere beskyttede mod Angreb af den Slags Bogorme, 

 som ellers i altfor bogstavelig Forstand sluge deres Indhold, 

 og man synes ogsaa at have bragt i Erfaring, at flere an- 

 dre skadelige Smaadyr nære Uvillie mod Birkens Saft, i det 

 man kommer lidt af denne i Mælken, hvoraf der laves Oste, 

 for at Maddikerne ikke skulle angribe disse, ligesom man 

 bestryger Heste med et Afkog af Birkens Blade og Kviste 

 for at holde Fluerne borte. 



4. Ellen {Alnus glutinosd). Skjønt Ellen og Birken vist nok 

 ikke i Folkebevidstheden have noget med hinanden at gjøre, 

 saa staa de dog i botanisk Henseende hinanden saa nær, at 

 Linné endog henførte dem til samme Slægt, medens man 

 nu nøjes med at betragte dem som hørende til samme Fa- 

 milie. Ellen synes ikke at spille nogen stor Rolle i hvad 

 der kan henføres til Plantesagn; den synes altid at have 

 været noget ringeagtet, maaske paa Grund af sin graa, 

 sprukne, uanselige Stamme, sin ringe Grenudvikling og sit 

 tarvelige Voxested, nemlig sumpede Steder, hvorfor ogsaa 

 Elleskov af Arent Berntsen kaldes „Suur Skouf«. Dog 

 paastaas med en tvivlsom Ret, at Eliekongen og hans tal- 

 rige Slægt (Skovalferne) fortrinsvis have deres Bolig mellem 



10* 



